Справа № 350/1481/21 
Провадження № 22-ц/4808/167/23 
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                       головуючої                        Пнівчук О.В.
                       суддів:                        Баркова В.М., Томин О.О.
з участю         секретаря        Кузів А.В.,                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 24 жовтня 2022 року, в складі судді Пулика М.В., у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії,
в с т а н о в и в:
У серпні 2021 року Державна іпотечна установа звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 13.04.2007 між Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено Договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №790pv14-07 від 13 квітня 2007 із Додатковими угодами від 18.08.2008, від 09.10.2008, від 01.06.2009. Відповідно до умов Договору, кредитором було відкрито позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності у розмірі 18 082,81 доларів США з оплатою по процентній ставці 16 % із строком погашення до 13 квітня 2022.
Кредитні кошти відповідачем отримані.
За умовами Договору позичальник зобов`язаний, щомісячно здійснювати в складі щомісячного платежу за кредитом погашення заборгованості за Кредитними ресурсами і сплачувати проценти за користування Кредитними ресурсами у розмірі, встановленому в Графіку заниження розміру заборгованості.
Забезпеченням виконання зобов`язань за Договором є застава домоволодіння (іпотека), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 116,5 кв.м. Іпотечний договір з майновим поручителем було укладено 16.04.2007 і посвідчений нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу Присяжнюк С.М., який зареєстровано в реєстрі за №Д101.
Відповідно до договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015, укладеного між Державною іпотечною установою та АТ Банк «Фінанси та Кредит», право вимоги за Кредитним договором і Договором іпотеки в сумі 8 887,05 доларів США, що становило 193 938,53 грн. (за курсом НБУ 1 долар США=21,8226 грн.), відступлено Державній іпотечній установі.
Повідомлення про відступлення права вимоги від 15.10.2015 №7270/11/2 направлено на адресу відповідача.
Відповідач припинив виконання своїх зобов`язань за кредитним договором перед первісним кредитором та не виконував їх перед новим кредитором.
Станом на 10.06.2021 заборгованість за Кредитним договором становить 374 430,66 грн, з яких 193 938,53 грн сума основного боргу, 180 492,13 грн прострочені відсотки за користування кредитом (за період з 17.09.2015 по 10.06.2021) . 
У зв`язку із систематичним порушенням умов Кредитного договору щодо повного та своєчасного зарахування коштів на погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно, Державна іпотечна установа направила відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту, яку останній отримав 29.07.2021, однак на момент звернення до суду відповідачем не задоволена.
Позивач, посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №790pv14-07 від 13 квітня 2007 в сумі 374 430,66 грн., з яких сума основного боргу становить 193 938,53 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 180 492,13 грн; та судові витрати по справі.
Рішенням Рожнятівського районного суду від 24 жовтня 2022 року позов Державної іпотечної установи задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №790pv14-07 від 13.04.2007 в сумі 374 430 грн 60 коп, з яких сума основного боргу - 193938,53 грн, прострочені відсотки за користування кредитом 180492,13 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь державної іпотечної установи понесені судові витрати в розмірі 5616,47грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 – адвокат Кузик В.І. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що у позивача відсутні будь-які належні та допустимі докази які б підтверджували заборгованість відповідача перед позивачем.
До матеріалів справи долучені докази виконання відповідачем зобов`язань за договором про відкриття кредитної лінії №790pvl 4-07 від 13.04.2007.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем не надано розрахунку заборгованості за кредитним договором за період з 13 квітня 2007 року по 17.09.2015 року у якому утворилася заборгованість.
Таким чином, без надання детального розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 травня 2022року по справі і № 336/4796/18.
Не відповідає дійсності твердження суду першої інстанції про те що відповідачем не заявлено про виконання зобов`язань за договором та про відсутність заборгованості.
Крім наданих пояснень відповідачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи безспірних доказів - квитанцій про сплату за кредит у якому зазначено про відсутність заборгованості та повне погашення кредиту ( т.1 а.с 132).
Визначальним доказом для суду першої інстанції стала виписка по особовому рахунку за період з 13.04.2007 року по 14.02.2014 року (т.1 а.с 198-220, т.2 а.с 1-70).
Суд першої інстанції помилково відніс її до належних доказів.
Аналізуючи виписку надану позивачем та квитанції надані відповідачем суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в ній міститься інформація по особовому рахунку за період з 13.04.2007 року по 14.02.2014 року коли відповідачем була проведена оплата з березня 2014 року по квітень 2015 року на загальну суму 3836, 31 доларів США, виписка не містить зазначених нарахувань та оплат.
Крім того подана виписка не відображає дійсної інформації по оплатах, так за 2007 рік у виписці зазначено що відповідачем було сплачено 672,04 долари США, в той час як відповідачем долучено до матеріалів справи квитанції про сплату кредиту за 2007 рік на суму 892 долари США.        
Отже виписка по особовому рахунку не є належним доказом.
Згідно п. 2.1 умов договору про відкриття кредитної лінії №790pv 14-07 від 13.04.2007 банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості повернення у розмірі 20000 тисяч доларів США. Позивачем до матеріалів справи долучено заяви на видачу готівки в рахунок кредитної лінії на суму 18550 доларів США, доказів на видачу 1450 доларів США не долучено.        Оскільки відповідачем заперечувався факт отримання 1450 доларів США, було подано клопотання про витребування доказів передачі таких коштів, яке судом задоволено. Однак позивачем витребувані договори та довідка не наданні, що об`єктивно ставить під сумнів достовірність розрахунку заборгованості та підставність заявлення вимог до відповідача, (постанова Верховного суду України від 21 квітня 2021року по справі № 759/14193/15-2).
Що стосується підстави відхилення заяви про застосування строку позовної давності, то суд помилково дійшов до висновку що новий кредитор надіславши вимогу змінив термін основного зобов`язання, посилаючись на ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Зазначив, що починаючи з 11 лютого 2015 року (моменту укладення договору відступлення права вимоги) і до 27.08.2018 року позивачем втрачено строк позовної давності на суми платежів які повинні бути сплаченні згідно графіку зниження заборгованості.
У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач вчиняв дії з 17.09.2015 року по час пред`явлення позову (наприклад: сплата грошових коштів за кредитом після отримання вимоги, визнання вимоги), що свідчить про визнання ним свого боргу перед новим кредитором - позивачем, а отже і не відбулося переривання позовної давності через такі дії.
Просить скасувати рішення Рожнятівського районного суду від 24 жовтня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи про стягнення заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Державної іпотечної установи не погодився із з наведеними скаржником аргументами, оскільки такі спростовуються доказами наявними в матеріалах справи та не відповідають дійсним обставинам справи.
Під час розгляду справи задоволені всі клопотання відповідача.
Позивачем надано Виписку №1 та Виписку №2 які містять інформацію щодо суми погашення основного боргу та суми відсотків. 
Державна іпотечна установа набула право вимоги за кредитним договором в сумі 8887,05 доларів США, що (за курсом НБУ 1 долар США 21,8226 грн) становило 193938,53 грн. на підставі договору про відступлення права вимоги від 11.02.2015 року.
Згідно розрахунку заборгованості від 17.06.2021 року 16 відсотків річних від основної суми боргу нараховано за період з17.09.2015 року до 01.06.2021 року.
Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом з дотриманням строків позовної давності до закінчення строків кредитування.
У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2 – ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Представник позивача Державної іпотечної установи Вичівська О.Ю. заперечила доводи задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав..
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення зазначеним вимогам не відповідає.
Судом встановлено, що 13.04.2007 між «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_2 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №790pv14-07 (а.с.6-9), відповідно до якого, позичальнику відкрита відновлювальна кредитна лінія на умовах забезпеченості, повернення, терміновості, платності у розмірі 20 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 15% річних. Кінцевий строк повернення отриманого кредиту до 13 квітня 2022 року.
Додатковою угодою №4 від 13.04.2008 процентна ставка за кредитом збільшена до 16% річних.
На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Товариство з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем та майновим поручителем  ОСОБА_2 ,16.04.2007 укладено Іпотечний договір, який посвідчений нотаріусом Рожнятівського районного округу і зареєстрований в реєстрі за №Д101 (а.с.34-36), відповідно до якого предметом іпотеки є домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 , загальною площею 116,5 кв.м.
11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою і ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про відступлення прав вимоги №17/4-В згідно якого банк відступив, а позивач набув всіх прав вимоги за кредитними договорами, договорами іпотеки, поруки, тощо, які вказані у додатках до цього договору.
Вказаний договір набирає чинності в день прийняття НБУ рішення про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», до категорії неплатоспроможних і, відповідно, позивач набуває прав вимоги за цим договором.
17 вересня 2015 року Правлінням НБУ прийнято постанову №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», до категорії неплатоспроможних», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 вересня 2015 року прийнято рішення №171 «Про затвердження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Вказана інформація була розміщена 17.09.2015 на офіційному сайті Національного банку України.
Отже набуття позивачем прав вимоги за кредитним договором до відповідача відбулось 17.09.2015. 
Здійснення відповідачем оплат у рахунок погашення кредиту на користь позивача в ході розгляду справи судом не встановлено.
Відповідно до листа №7270/11/2 від 15.10.2015, реєстру згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів), поданих 16.10.2016, списку №3847 згрупованих відправлень рекомендованих листів, фіскального чеку
Встановлено, що Державна іпотечна установа 15 жовтня 2015 року надіслала відповідачу  ОСОБА_2 повідомлення про відступлення прав вимоги, в якому повідомлялося про факт набуття позивачем прав вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором .
У повідомленні зазначено, що Державна іпотечна установа з 17 вересня 2015 року є новим кредитором та Іпотекодержателем за іпотечним кредитом ОСОБА_2 . 
Відповідачу рекомендовано утриматися від оплати будь-яких коштів в погашення боргу за зобов`язанням на рахунки АТ «Банк» Фінанси та Кредит», звернутися до ДІУ для узгодження заходів щодо заборгованості за основним зобов`язанням, отримати від ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» довідку про поточний стан заборгованості за іпотечним кредитом. (т.1 а.с.52-56).
Відповідно до виписки з додатку №2 довідки про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані в забезпечення Державній іпотечній установі згідно Договору застави майнових прав №17/4 від 11.02.2015 станом на 17.09.2015 року, залишок заборгованості боржника у валюті кредиту становить 8887,05, що у гривневому еквіваленті становить 193938,53 грн, кінцева дата погашення кредиту 13.04.2022, встановлені проценти по кредиту -16 (т.1 а.с.51).
26.07.2021 року Державна іпотечна установа на адресу ОСОБА_2 надіслала вимогу у якій повідомляє, що станом на 10.06.2021 року заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 13.04.2007 р. становить 374430,66 грн, в тому числі по сумі основного боргу 193938,53 грн, прострочені відсотки за користування кредитом (за період з 17.09.2015 року по 10.06.2021 р.) 180492,13 грн.
У зв`язку з систематичним порушенням умов Договору, Державна іпотечна установа вимагала протягом 10 банківських днів з моменту одержання вимоги достроково повернути кредитні ресурси. 
Вказана вимога разом із розрахунком заборгованості надіслана цінним листом на адресу ОСОБА_2 26.07.2021 року. (т.1 а.с. 58-61).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.
За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення його виконання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення повернення позичальником позики визначено статтею 1050 ЦК України, згідно з частиною другою якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У пунктах 92, 93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зазначено, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).
У справі, що переглядається судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_2 зобов`язаний здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами у розмірі та у строки, визначені договором, та щомісячно не пізніше 10-го числа місця наступного за звітним сплачувати проценти за користування кредитом.
Таким чином, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
20.09.2021 року подаючи відзив на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 просив про застосування строків позовної давності до простроченої заборгованості (а.с. 90-91).
Зібраними доказами в справі встановлено, що 17.09.2015 позивач набув права вимоги за кредитним договором до відповідача ОСОБА_2 , станом на 17.09.2015 залишок заборгованості боржника у валюті кредиту становив 8887,05, що у гривневому еквіваленті становив 193938,53 грн, кінцева дата погашення кредиту 13.04.2022, встановлені проценти по кредиту -16 відсотків.
Вказана сума боргу відповідачем не спростована.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач починаючи з 17.09.2015 року здійснював платежі в рахунок виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором, та вживав заходів щодо отримання від ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» довідки про поточний стан заборгованості за іпотечним кредитом чи звертався до Державної іпотечної установи для узгодження заходів щодо заборгованості за основним зобов`язанням. 
Відповідач,  заперечуючи наявність заборгованості за кредитним договором,  ні в суді першої інстанції ні в апеляційній інстанції не представив суду контррозрахунок суми заборгованості за кредитним договором. 
Позивачем на вимогу суду надано виписки по особовому рахунку за період з з 13.04.2007 по 14.02.2014 як по сумі основного боргу так і по відсотках за користування кредитом.
Посилання відповідача на те, що надані позивачем виписки по особовому рахунку не є належними доказами щодо визначення розміру заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки у виписках відображені платежі здійснені відповідачем на погашення як основного боргу так і по відсотках за користування кредитними коштами. Крім того, відповідачем не надано належних доказів того, що внесені ним платежі не відображені у зазначених виписках.
У випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань, умовами кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів. (п.3.4). 
Колегія суддів, аналізуючи представлені сторонами докази, та враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню основна суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 278 754,32 грн, з яких сума основного боргу - 193938,53 грн, прострочені відсотки за користування кредитом 84815,79 грн (за період з 26.08.2018 р. по 26.08.2021 р.), тобто в межах строку позовної давності.
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, то відповідно до положень ст. 376 ЦПУК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Державної іпотечної установи.
Відповідно до статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у справі, що розглядається, позов задоволено частково, тому з  ОСОБА_2 слід стягнути на користь Державної іпотечної установи 2028,74 грн сплаченого судового збору. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Рожнятівського районного суду від 24 жовтня 2022 року скасувати та постановити нове рішення.
Позов Державної іпотечної установи задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП  НОМЕР_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ) на користь Державної іпотечної установи (код ЄДРПОУ 33304730, 01133 м. Київ бул Лесі Українки, 34)   заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №790pv14-07 від 13.04.2007 в сумі 278 754,32 грн, з яких сума основного боргу - 193938,53 грн, прострочені відсотки за користування кредитом 84815,79 грн .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП  НОМЕР_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ) на користь Державної іпотечної установи (код ЄДРПОУ 33304730, 01133 м. Київ бул Лесі Українки, 34)   2028,74 грн сплаченого судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 20 січня 2023 року.

Головуюча:                                                                О.В. Пнівчук
Судді:                                                                        В.М. Барков
О.О. Томин