П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/7836/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Панкеєва В.А. 
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
11 січня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Залімського І. Г.  Мацького Є.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про стягнення середнього заробітку, 
В С Т А Н О В И В :
В квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 30 березня 2005 року по 25 березня 2021 року.
В обґрунтування позову вказано, що при звільненні відповідачем не проведено з ним розрахунків компенсації в розмірі 15 % до посадового окладу у зв`язку з роботою в умовах режимних обмежень з відомостями, які становлять державну таємницю.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з 15.02.2000 по 27.12.2004 проходив службу в податковій міліції УПМ ДПА у м. Києві, звідки відповідно до наказу від 29.03.2005 № 97-о звільнений у запас за ст. 64 п. "є" (за порушення дисципліни).
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.02.2020, залдишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2021, у адміністративній справі №240/229/20 зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у м. Києві нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію в розмірі 15 % надбавки до посадового окладу в зв`язку з допуском до державної таємниці.
Позивач, вважаючи наявним право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача через відсутність настання відповідальності відповідача, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні врегульовано приписами Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).
Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України.
Так, згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 1 ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.
Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Конституційний Суд України у п. 2.2 рішення № 4-рп/2012 від 22.02.2012 роз`яснив: "За статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку".
Однак, відсутні докази виплати відповідачем заборгованості по компенсації в розмірі 15 % до посадового окладу у зв`язку з роботою в умовах режимних обмежень з відомостями, які становлять державну таємницю. Сам позивач зазначає, що строк затримки розрахунку має бути визначений незалежно від сплати боргу, помилково вважаючи 25.03.2021 - дату набуття законної сили рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі №240/229/20 про вказану вище компенсацію, моментом настання відповідальності відповідача, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Залімський І. Г.    Мацький Є.М.