РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/10590/22
Провадження № 22-ц/4815/141/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Боймиструк С.В., судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,
секретар судового засідання: Крижов В.С.,
за участю: ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:
29 липня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у якому просила усунути ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті їхньої матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На обґрунтування своїх вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно. Вона є спадкоємцем за законом та прийняла спадщину, подавши відповідну заяву нотаріусу. Відповідачка ОСОБА_3 , яка також подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, підлягає усуненню від права на спадкування за законом, оскільки вона ухилялася від надання допомоги спадкодавиці, яка через похилий вік та незадовільний стан здоров`я потребувала постійного догляду та нагляду. Останніх два роки їх матір була лежачою, потребувала постійного оброблення пролежнів, системного обертання тіла, подачі судна тощо. Відповідачка, будучи підприємцем, мала реальну можливість у наданні допомоги своїй матері, проте від цього ухилилася. Оскільки відповідачка, як спадкоємець, умисно ухилялася від надання спадкодавцю допомоги за можливості її надання, спадкодавець перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги саме від відповідачки, а тому з вказаним позовом звернулася до суду.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2022 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій доводить про його незаконність через порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вказує, що долученою медичною документацією підтверджується те, що спадкодавець перебувала в у безпорадному стані та потребувала постійного стороннього догляду і за рік до смерті не могла самостійно звертатися за допомогою до спадкоємців. Вказане узгоджується з показами свідків у справі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .. Натомість з показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вбачається, що коли спадкодавець ще могла говорити, то він просив через інших спадкоємців, щоб допомагала в догляді і відповідачка у справі. 
Зауважує, що згідно показань свідків відповідачка знала про безпорадний стан своєї матері та умисно самоусунулась від надання допомоги своїй матері: взагалі її не відвідувала, не цікавилась її життям та станом здоров`я.
Зазначає, що загалом із п`яти дітей-спадкоємців, двоє синів відмовились від спадщини на користь позивачки. Вказане свідчить, що саме позивачка несла тягар по догляду за матір`ю. При цьому такий тягар був непосильною ношею для позивачки.
Стверджує, що матір потребувала значного догляду. Тому навіть брат сторін у справі - ОСОБА_4 , час від часу приходив допомагати. При цьому, спадкодавець будучи жінкою та перебуваючи в лежачому стані логічно потребувала допомоги від відповідачки, оскільки спадкодавець та відповідачка однієї статі.
Крім того вказує, що відповідачка мала змогу надавати допомогу, оскільки мала добрий стан здоров`я, проживала недалеко від матері, займається підприємницькою діяльністю.
Доводить, що допомоги, яку могла надати сама позивач не було достатньо, оскільки сама є інвалідом другої групи за наявності загального захворювання із ураженням органів зору.
Також вказує, що відповідачка належним чином не спростувала позовних вимог. Зі справи вбачається, що відповідачка умисно ухилялася від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, а також те, що спадкодавець потребувала допомоги саме відповідачки.
Посилаючись на позицію Верховного Суду висловлену у справі №357/6927/16 та пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" та враховуючи викладене вважає, що висновки суду є помилковими, тому просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 86 років (а.с.17). З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі 69483401 від 15 липня 2022 року вбачається, що після її смерті заведена спадкова справа 69477206 від 15 липня 2022 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Деренько Р.І. (а.с.72).
Сторони по справі є дітьми ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а позивачка ОСОБА_2 21 липня 2022 року подали нотаріусам заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 (а.с.68,78). Їхні брати ОСОБА_4 21 липня 2022 року, та ОСОБА_7 01 серпня 2022 року, у нотаріуса відмовилися від прийняття спадщини після смерті матері на користь позивачки ОСОБА_2 (а.с.83,85).
Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. (Правовий висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі 607/8130/19)
З правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17 (провадження № 61-12894св20), вбачається, що у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Місцевий суд враховуючи сукупність документальних доказів, показання позивачки та свідків встановив, що стороною позивачки не доведено, що відповідачка умисно ухилялась від надання допомоги своїй матері, яка через похилий вік і стан здоров`я перебувала у безпорадному стані. Не доведено, що спадкодавець потребувала індивідуальної допомоги відповідачки, яка могла її надати і не вчинила необхідних дій. 
Відсутні і докази про те, що спадкодавець як матір зверталася до ОСОБА_3 за відповідною допомогою та хоча б того, що самі спадкоємці звертались та ініціювали питання участі відповідачки у догляді за хворою. При цьому суд звертає увагу на доводи апелянта про те, що хвороба матері та характер необхідного догляду був непосильною ношею, яку позивач не могла надати у необхідному обсязі через свій стан здоров`я.
Крім того, за наявності загалом п`ятьох дітей у спадкодавиці та за умови отримання допомоги від принаймні двох з них залишається недоведеною необхідність індивідуальної допомоги відповідачки. Відсутні відомості про будь-який розподіл обов`язків між дітьми по догляду за матір`ю. В свою чергу одностатевість не може бути тією обставиною, яка виключає участь синів у догляді за матір`ю з огляду на те, що допомога може здійснюватись послугами сторонніх осіб за відповідною домовленістю.
Відповідно не можливо стверджувати і про наявність будь-якого умислу в діянні, яке ставиться у провину відповідачці.
Тобто внаслідок відсутності належних і допустимих доказів правильним є висновок про недоведеність того, що ОСОБА_4 потребувала допомоги саме від ОСОБА_3 , тоді як відповідачка умисно ухилялась від надання такої допомоги спадкодавцю
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо усунення від права на спадкування, оскільки суду не були надані достатні докази на підтвердження доводів для усунення від спадщини спадкодавця з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки були предметом дослідження судом першої інстанції і їм дано вірну правову оцінку у рішенні суду.
За таких обставин судова колегія дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2022 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий                                                                Боймиструк С.В.

Судді:                                                                        Гордійчук С.О.

       Шимків С.С.