КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                         
єдиний унікальний номер справи: №359/10153/2020
номер провадження №22-ц/824/4042/2022

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
            18 серпня 2022 року                                                                                     м. Київ
 
            Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                судді - доповідача                            Білич І.М.
                               суддів                                               Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
                                при секретарі                                    Мельник Ю.О.
                                за участю: позивача                            ОСОБА_1   
                                представників відповідача                 Бохан О.Г., Мостова М.І.                          
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Герасимової Тетяни Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року, ухвалене  під головуванням судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Журавського В.В.,
у цивільній справі № 359/10153/2020 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -
 
встановила:
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, за результатами розгляду якого просив:
 скасувати наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 16 листопада 2020 року №1242/о  про звільнення ОСОБА_1 з посади уповноваженого з антикорупційної діяльності групи радників департаменту персоналу Украероруху; 
поновити його на посаді уповноваженого з антикорупційної діяльності групи радників департаменту персоналу Украероруху;
стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України  середній заробіток за весь час вимушеного прогулу  починаючи з 16 листопада 2020 року та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. 
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 жовтня 2017 року він був прийнятий на роботу у ДП «Украерорух»  на посаду інженера 1-ї категорії відділу запобігання та виявлення корупції. 16 листопада 2020 року його було звільнено з посади уповноваженого з антикорупційної діяльності групи радників департаменту персоналу Украероруху на підставі п.3 ст.40 КЗпП України згідно до наказу №1242/о ( за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважав, що оскаржуваний наказ про його звільнення є незаконним, оскільки наказ НАЗК про надання згоди про його звільнення був винесений з порушенням строків. Крім цього, останній дисциплінарний проступок вчинений ним мав місце 17 серпня 2020 року за наслідком якого йому була оголошена догана. У зв`язку з цим, за відсутності нових проступків,  відповідач застосував  відносно нього подвійне дисциплінарне стягнення і догану, і звільнення, що є недопустимим та протиправним. 
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду позивач,  10 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу на адресу  суду першої інстанції, яка  в подальшому надійшла до апеляційного  суду разом з матеріалами справи ( а.с. 181-192), а також 09 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду у відповідності до положень ст. 355 ЦПК України.
Враховуючи, що зазначені вище апеляційні скарги  подані ОСОБА_1 на  рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року є аналогічними за своїм змістом, колегія суддів вважала за доцільне здійснювати їх розгляд в одному апеляційному провадженні, як однієї.
 
За результатами розгляду апеляційної скарги, позивачпросив рішення суду скасувати, та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржник посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважав, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що з 15 травня 2020 року він перебував поза штатом, а отже не міг виконувати покладені на нього обов`язки. Проте в порушення законодавства відповідачем було оголошено  йому догани 24 липня 2020 року, 02 вересня 2020 року  та 28 вересня 2020 року. Також за порушення трудової дисципліни  відповідач за відсутності нових проступків, застосував подвійне стягнення, звільнивши таким  чином його з займаної посади. 
 
 ДП «Украерорух» подано відзив на апеляційну скаргу, з посиланням на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Звільнення позивача з посадибуло проведено з чітким дотриманням  процедури звільнення передбаченої чинним КЗпП України та у відповідності до порядку звільнення безпосередньо з посади уповноваженого з антикорупційної діяльності. 
 
У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.
Представники відповідача  не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
 
            Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були передбачені  законодавством підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за  порушення трудової дисципліни та ним дотримано порядок і строки застосування дисциплінарного стягнення, а тому правомірно звільнено за п.3.ч.1.ст.40 КЗпП України, у зв`язку з систематичним невиконанням ним без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором за правилами внутрішнього трудового розпорядку, оскільки позивач раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності.
 
          Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом  відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Так судом при  розгляді справи встановлено, щов період з жовтня 2017 року по листопад 2020 року позивач працював на різних посадах в Украероруху. Згідно наказу № 214/о від 01 березня 2019 року ОСОБА_3 був переведений на посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності групи радників департаменту персоналу Украероруху. 
Наказом в.о. директора Украероруху №1120 від 26 грудня 2019 року була введена в дію оновлена організаційна структура та штатний розпис керівного складу, а також наказом №9 від 08 січня 2020 року був затверджений штатний розпис підрозділів головного підприємства Украероруху (а.с. 18- 21).
            03 лютого 2020 року  ОСОБА_1 було попереджено про скорочення посади яку він обіймав з наступним вивільненням його згідно процедури передбаченої положеннями ст.49-2 КЗпП україни. Також попереджено про можливість звільнення у відповідності до положень п.1 ст.40 КЗпП України. Разом з попередженням  позивачу було надано перелік вакантних посад в цілому по підприємству, де серед інших булла вакантною посада уповноваженого з  антикорупційної діяльності ( а.с.22-23).
             Згідно витягу з протоколу комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів №1 від 04 березня 2020 року вбачається, що за результатами розгляду кваліфікаційних характеристик кандидатура ОСОБА_1 не відповідала кваліфікаційним вимогам посади, з підстав відсутності досвіду роботи в правоохорониих органах протягом останніх п`яти років (а.с.30). 
Відповідно до наказу в.о. директора Украероруху №1242/о від 16 листопада 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади уповноваженого з антикорупційної діяльності групи радників департаменту персоналу на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Підставою для звільнення зазначено: наказ НАЗК від 04 листопада 2020 року №502/20 «Про надання згоди на звільнення уповноваженого з антикорупційної діяльності групи радників департаменту персоналу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України», накази від 09 липня 2020 року №749/о, від 24 липня 2020 року №810/о, від 02 вересня 2020 року №956/о, від 28 вересня 2020 року №1086/о «Про застосування дисциплінарного стягнення», витяг з протоколу засідання профспілкового комітету ППС «Авіація України» від 16 жовтня 2020 року №29 (а.с.18).
 
              Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
              Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
              Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований факт такого порушення. Наслідки порушення враховуються при визначенні тяжкості порушення трудової дисципліни та виборі дисциплінарного стягнення. Під порушенням трудової дисципліни визначається невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Основні обов`язки працівників визначаються Правилами внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві, а конкретно за кожною посадою - Посадовою інструкцією. З вищезазначеними документами працівників повинно бути ознайомлено під час прийому на роботу під особистий підпис, що і зроблено відповідачем.
 
          Згідно зі ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, який приймає на роботу, тобто роботодавцем. 
          Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відмова від надання таких пояснень не звільняє працівника від застосування до нього дисциплінарного стягнення, але факт відмови повинен бути зафіксований письмово. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
          Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Відмова працівника від ознайомлення з наказом про дисциплінарне стягнення під розписку не відміняє його чинність, але також повинна бути зафіксована письмово.
           
          З матеріалів справи вбачається, що наказом № 749/о  від 09 липня 2020 року за порушення строків надання інформації, встановлених міністерством  інфраструктури України, неналежне виконання службових обов`язків та порушення п.14.13 Інструкції з діловодства Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, затвердженої наказом Украероруху від 14.05.2019 № 421 на підставі ст.147 КЗпП України ОСОБА_1 було оголошено догану (а.с.34).
          За наказом №810/о від 24 липня 2020 року у зв`язку з  відсутністю на робочому місці без поважних причин 27, 28 та 29 травня 2020 року, відсутність на робочому місці більше чотирьох годин 25 червня 2020 року, систематичні спізнення на роботу у відповідності до положень ст. 147 КЗпП України ОСОБА_4 оголошено догану (а.с.36).
          За наказом № 956/о від 02 вересня 2020 року за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, а саме порушення п.2.6, п.2, п.2.23 та п.2.24  посадової інструкції уповноваженого  з антикорупційної діяльності групи радників департаменту персоналу Украероруру від 02.12.2019 № 2.21-14-425, на підставі положень ст. 147 КЗпП України ОСОБА_1   оголошено догану (а.с.38).
         Відповідно до наказу № 1086/о від 28 вересня 2020 року за неналежне виконання своїх посадових обов`язків уповноваженим з антикорупційної діяльності, а саме порушення п.2.6, п.2, п.2.23 та п.2.24  посадової інструкції уповноваженого  з антикорупційної діяльності групи радників департаменту персоналу Украероруру від 02.12.2019 № 2.21-14-425, на підставі положень ст. 147 КЗпП України ОСОБА_1   оголошено догану (а.с.41).
          Починаючи з 08 жовтня 2020 року  по 13 листопада 2020 року  ОСОБА_1 перебував на лікарняному.
         Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
         При звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, роботодавець має навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього дисциплінарного стягнення та в який час.
        Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов:
         - порушення має стосуватися тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку;
         - невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності;
         - невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним;
         - враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів;
       - з моменту виявлення порушення до звільнення у дисциплінарному порядку може минути не більше місяця.
 
           Отже, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі зазначеної норми права необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) допущення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.
            Відтак, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.
            Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
            Згідно ч.1ст. 148 КЗпП України дисциплiнарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пiзнiше одного мiсяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звiльнення працiвника вiд роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатнiстю або перебування його у вiдпустцi.
           Систематичне невиконання обов`язків вважається саме таке, що вчинено працівником, який вже раніше допустив порушення покладених на нього обов`язав і притягувався за це до відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних результатів і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
            Відповідач в наказі від 16 листопада 2020 року № 1242/о (а. с. 18) про звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України зазначив, що підставою для такого звільнення є систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. 
 
              За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не було взято до уваги те, що в оскаржуваному позивачем наказі про звільнення не вказано за яке саме порушення трудової дисципліни його було звільнено, оскільки матеріали справи не містять належних доказів того, що після застосування до позивача заходів дисциплінарного стягнення у виді доган, останній допустив вчинення нового порушення трудової дисципліни.
              Також суд не перевірив правильності застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення, оскільки за кожне порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, а з матеріалів справи вбачається, що до позивача за одне й те саме порушення трудової дисципліни, відразу було застосовано два види стягнення, а саме: догана та звільнення.
              Винесення НАЗК 04 листопада 2020 року наказу № 502/20 «Про надання згоди на звільнення уповноваженого з антикорупційної діяльності групи радників департаменту персоналу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (позивача по справі) та надходження  цього    наказу до відповідача також не могло слугувати правовою підставою для здійснення звільнення за порушення, відносно яких вже було прийнято рішення щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
 
            З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наказ про звільнення позивача винесено протиправно з порушенням норм  КЗпП України, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі з дати звільнення.
  Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 
Враховуючи, що  позивач у ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції не наддав свого розрахунку щодо визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  та не висловив заперечень щодо даних наданих відповідачем  в частині розміру заробітної плати, тарифної ставки та тривалості робочого дня на підприємстві відповідача, то в основу розрахунку  судом апеляційної інстанції  взято довідку про середню заробітну плату від 10 вересня 2021 року надану відповідачем на виконання ухвали  суду першої інстанції (а.с.148)
Відповідно до довідки  з урахуванням положень Постанови КМУ  №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення  середньої заробітної плати»: середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 1512, 73 грн., середньомісячний заробіток - 34718, 71 грн. А також даних, що містяться  в наказах відповідача: наказ Украероруху № 245 від 10.04.2020 року «Про введення режиму неповно робочого дня» наказ Украероруху №1041 від28.10.2020 року «Про введення режиму неповного робочого часу», наказ Украероруху  №725 від 10.07.2020 року «Про встановлення неповного робочого часу ОСОБА_1 », наказ  Украероруху №655 від 11.09.2021 року «Про режим неповного робочого часу» вбачається, що мало місце встановлення 0,5 норми тривалості робочого часу впродовж 2020 та 2021 років, а також 0,75 норми тривалості робочого часу впродовж 2022 року. Відтак, кількість у 2020 році робочих днів становила - 15,  та 120 робочих днів у 2021 році і 88 робочих днів  у 2022 році , що загальному складає  - 223 робочих дні.
 З урахуванням середньоденного заробітку в розмірі 1512,73 грн. сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає  337338, 79 гривень (223 робочих днів х1512,73 грн., середньоденного заробітку).
            Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог в частині стягненння спричиненої моральної шкоди зазначав, що вважає справедливим одноразове відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., яка, в свою чергу, відобразилася у глибоких моральних стражданнях, спричинених протиправними діями відповідача стосовно звільнення та можливості забепення малолітнього сина та дружини, які знаходяться на його повному утриманні.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, у відповідності з п.9 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
В свою чергу, відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Як передбачено ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
 
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Пунктом 9 постанови встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
 
Спричинення моральної шкоди є оціночним критерієм, побудованим на загально прийнятих уявленнях про негативні події, які вносять дисбаланс у звичний спосіб життя, необхідність докладати зусиль для його відновлення та супутні цьому моральні переживання.
 
Враховуючи, встановлені судом обставини щодо неправомірного  звільнення відповідачем  ОСОБА_1 , час та зусилля необхідні для відновлення  ним свого попереднього стану, порушення звичного укладу його життя, у зв`язку з чим він був  змушений докладати додаткових зусиль для його організації, колегія суддів вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 3000,00 грн., який на думку колегії суддів є співмірним. 
 
Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з постановленням  нового рішення про часткове задоволення заявлених вимог позивача з зазначених вище підстав.
 
За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відтак, стягненню з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користьОСОБА_1 підлягають суми  сплаченого судового збору як  при подачі позовної заяви  до суду першої інстанції - 840,80 грн. так і за подання апеляційної скарги - 3885 грн., а всього судового збору у розмірі 4752,80 грн.
 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -
 
постановила:
 
Апеляційну скаргу адвоката Герасимової Тетяни Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року скасувати, та постановити нове за яким;
Позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати Наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 16 листопада 2020 року № 1242/о.
Поновити ОСОБА_1 на посаді уповноваженого з антикорупційної діяльності групи радників департаменту персоналу Украероруху з 16 листопада 2020 року.
Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08301, Київська область, м. Бориспіль, Аэропорт а/с 115, ідентифікаційний код 19477064) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 337338,79 гривень, без урахування обов`язкових платежів.
Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08301, Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт а/с 115, ідентифікаційний код 19477064) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 3 000 гривень.
Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08301, Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт а/с 115, ідентифікаційний код 19477064) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати щодо сплати судового збору на загальну суму 4752,80 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
             Суддя - доповідач:
 
   Судді: