УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

14 лютого 2023 року 

м. Київ

справа № 620/6141/22
адміністративне провадження № К/990/3404/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

перевірив касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 
на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2023 року (колегія у складі суддів Степанюка А.Г., Бужак Н.П., Файдюка В.В.)
у справі № 620/6141/22
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
про визнання протиправної бездіяльності та стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії.

УСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФ України в Чернігівській області; відповідач), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення перерахунку та невиплати йому частини разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік відповідно до Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) та Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020;
- зобов`язати ГУ ПФ України в Чернігівській області нарахувати йому недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги;
- стягнути з ГУ ПФ України в Чернігівській області недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі 11 566,00 грн, з урахуванням Закону № 3551-XII та рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020.

Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 20.10.2022 задовольнив позов. 
Відповідач оскаржив таке рішення в апеляційному порядку. 

Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23.12.2022 залишив апеляційну скаргу без руху, а ухвалою від 10.01.2023 - відмовив у відкритті апеляційного провадження відповідно до ч. 3 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (пропуск строку на апеляційне оскарження).

26.01.2023 ГУ ПФ України в Чернігівській області подало касаційну скаргу, що 30.01.2023 надійшла до Верховного Суду, у якій, із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що оскарження до суду апеляційної інстанції рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2022 було обумовлене прийняттям Верховним Судом постанови від 01.12.2022 у справі № 580/2869/22.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження у справі, Суд виходить з такого.
З огляду на ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення; у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження - з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 цього Кодексу, а саме, у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.
Між тим, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Із Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що ГУ ПФ України в Чернігівській області 20.10.2022 отримало в підсистемі ЄСІТС «Електронний кабінет» рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2022, апеляційну скаргу подало 15.12.2022, заявляло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовувало дією в Україні воєнного стану. 

Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23.12.2022 визнав такі причини пропуску строку неповажними; залишив апеляційну скаргу ГУ ПФ України в Чернігівській області без руху; запропонував апелянту протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали звернутися до суду із заявою та вказати інші підстави для поновлення строку. 

Суд звертає увагу, що згідно з усталеної практики Верховного Суду, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом (Постанова Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 473/2236/17).

Щодо пропуску процесуальних строків під час дії в Україні воєнного стану Велика Палата Верховного Суду у п. 48 постанови від 10.11.2022 по справі № 990/115/22 дійшла висновку, що така обставина «могла унеможливити дотримання такого строку за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.».
У свою чергу суб`єкт владних повноважень зобов`язаний забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі і щодо контролю за оскарженням судових рішень, оскільки Держава має дотримуватись принципів належного врядування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж. 

10.01.2023 ГУ ПФ України в Чернігівській області подало клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2022. Клопотання обґрунтувало тим, що підстави для апеляційного оскарження судового рішення виникли після прийняття Верховним Судом постанови від 01.12.2022 у справі № 580/2869/22.

Суд апеляційної інстанції визнав зазначені ГУ ПФ України в Чернігівській області причини пропуску строку неповажними та відмовив у відкритті апеляційного провадження, виходив з того, що КАС України не пов`язує можливість поновлення строку на апеляційне оскарження із зміною судом касаційної інстанції практики у певній категорії спорів; скаржник не підтвердив документально відсутність енергопостачання у приміщеннях Пенсійного фонду у період з 20.10.2022 до 15.12.2022 та не вказав інших причин пропуску строку, що могли бути визнані поважними. 

У такому разі правильне застосовування судом апеляційної інстанції п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України є очевидним.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом п. 2 ч. 2 цієї ж статті у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За викладених обставин, Суд вважає, що касаційну скаргу ГУ ПФ України в Чернігівській області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 слід визнати необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст. 328, 332, 333, 359 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2023 року у справі № 620/6141/22.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб