ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 р.	Справа № 520/3742/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О., 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 р. (ухвалене  суддею Старосєльцевою О.В.)  по справі № 520/3742/22
          за позовом            Харківської обласної прокуратури  
          до            Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,      третя особа              ОСОБА_1 , 
          про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Харківська обласна прокуратура звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 27.01.2022 р.  у виконавчому провадженні № 68378107 про стягнення з Харківської обласної прокуратури виконавчого збору в розмірі 26000 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 27.01.2022  р. у виконавчому провадженні № 68377941 про стягнення з Харківської обласної прокуратури виконавчого збору в розмірі 26000 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 р. позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 р. та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про виконавче провадження», Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому - КАС України) та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 р. по справі №520/19360/2020 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури  про визнання бездіяльності протиправною та стягнення вихідної допомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме: визнано неправомірною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (прокуратури Харківської області) в частині невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні 20.08.2020 р. в розмірі 24283,37 грн. середнього місячного заробітку та щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку; зобов`язано Харківську обласну прокуратуру виплатити на користь ОСОБА_1  вихідну допомогу в зв`язку із звільненням у розмірі 24283,37 грн. середнього місячного заробітку, обчислення якої здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100; зобов`язано Харківську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити одним платежем ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належної йому вихідної допомоги при звільненні із розрахунку в сумі 1129, 45 грн. за кожен день затримки розрахунку починаючи з 20.08.2020  р. по день фактичного розрахунку.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2021 р. по справі № 520/19360/2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 р. скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача  нарахувати та виплатити одним платежем ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати, належної йому вихідної допомоги при звільненні, із розрахунку в сумі 1129,45 грн. за кожен день затримки розрахунку, починаючи з 20.08.2020 р. по день фактичного розрахунку; прийнято в цій частині нове рішення, яким зобов`язано Харківську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити одним платежем ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати, належної йому вихідної допомоги при звільненні, із розрахунку в сумі 97,13 грн. за кожен день затримки розрахунку, починаючи з 30.12.2020 р. по день винесення даного судового рішення у розмірі 16414,97 грн., відмовивши в іншій частині зазначених позовних вимог; в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 р. по справі № 520/19360/2020 залишено без змін.  
Постановою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.01.2022 р. відкрито провадження № 68378107 з виконання виконавчого листа № 520/19360/2020  від 12.11.2021 р.  про зобов`язання Харківської  обласної прокуратури виплатити на користь ОСОБА_1  вихідну допомогу в зв`язку із звільненням у розмірі 24283,37 грн. середнього місячного заробітку, обчислення якої здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.
Постановою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.01.2022 р. відкрито провадження № 68377941 з виконання виконавчого листа № 520/19360/2020  від 12.11.2021 р.  про зобов`язання Харківської обласної прокуратури нарахувати та виплатити одним платежем ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати, належної йому вихідної допомоги при звільненні, із розрахунку в сумі 97,13 грн. за кожен день затримки розрахунку починаючи з 30.12.2020 по день винесення даного судового рішення у розмірі 16414,97 грн.
27.01.2022 р. Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською О.М. по виконавчим провадженням № 68377941 та № 68378107 прийняті постанови про стягнення з Харківської обласної прокуратури виконавчого збору в розмірах 26000 грн. у кожному провадженні. Визначення розміру виконавчого збору здійснено як за примусове виконання рішення суду немайнового характеру.
Не погоджуючись із вищевказаними  постановами відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги щодо нарахування та виплати вихідної допомоги та середнього заробітку є майновими позовними вимогами, оскільки їх об`єктом виступає благо, яке підлягає грошовій оцінці та відповідно розмір виконавчого збору необхідно обраховувати, з урахуванням грошових сум, які рішенням судів зобов`язано перерахувати та виплатити, тобто як зі спору майнового характеру.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р.  (в подальшому – Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів.
Відповідно до ч. 4  ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому  статтею 27  цього Закону.
Виконавчим збором є збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч.1 ст. 27 Закону № 1404-VIII).
Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до п. 3 ч. 5  ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються, з-поміж іншого, ціна позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.
Тобто, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.
Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.
Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
Судовим розглядом встановлено, що оскаржувані постанови на підставі виконавчих листів від 12.03.2021 р. та 03.09.2021 р., які видані на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 р. та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2021 р. у справі № 520/19360/2020, якими задоволено позовні вимоги, зокрема, щодо зобов`язання Харківської обласної прокуратури виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в зв`язку із звільненням у розмірі 24283,37 грн. середнього місячного заробітку, обчислення якої здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, та нарахування та виплати одним платежем позивачу середнього заробітку за весь час затримки виплати належної йому вихідної допомоги при звільненні із розрахунку в сумі 97,13 грн. за кожен день затримки розрахунку, починаючи з 30.12.2020  р. по день винесення даного судового рішення у розмірі 16414,97 грн.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги щодо нарахування та виплати вихідної допомоги та середнього заробітку є майновими позовними вимогами, оскільки їх об`єктом виступає благо, яке підлягає грошовій оцінці, відповідно розмір виконавчого збору необхідно обраховувати з урахуванням грошових сум, які зобов`язано перерахувати та виплатити на підставі судових рішень, тобто обраховувати  як зі спору майнового характеру.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові  Верховного Суду від 14.09.2022 р. у справі № 280/9443/21.
Таким чином,  вимоги щодо виплат конкретних сум у розмірі 24283,37 грн. вихідної допомоги та середнього заробітку за затримку виплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі 16414,97 грн. містять зміну складу майна позивача, у зв`язку з чим є майновими. 
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем при прийнятті оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору державним виконавцем не вірно обраховано розмір виконавчого збору як за немайновими вимогами, у зв`язку з чим вказані постанови необґрунтовані та підлягають скасуванню.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 р. без змін.
Доводи апелянта, щодо застосування у спірних правовідносинах  висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 28.04.2020  р. у справі № 480/4352/19, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі № 755/10947/17, та постанові Верховного Суду  від   02.02.2023 р. у справі № 460/10582/21.
Щодо іншіх доводів апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finlandвід 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spainвід 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст.  243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 р. по справі № 520/3742/22  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич    Я.В. П`янова