УХВАЛА

10 березня 2023 року 
м. Київ 
справа № 480/8900/20
адміністративне провадження № К/990/5911/23  
Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді  Мацедонська В.Е.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року 
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у справі №480/8900/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Сумського окружного адміністративного суду, голови Сумського окружного адміністративного суду Воловика Сергія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Професійна спілка "Справедливість" Управління Державної служби України з питань праці у Сумській області, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, визнання протиправним та скасування висновку, -                  
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Сумського окружного адміністративного суду, голови Сумського окружного адміністративного суду Воловика Сергія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Професійна спілка "Справедливість" Управління Державної служби України з питань праці у Сумській області, про визнання протиправним та скасування наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 23.11.2020 року № 57 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду», зі змінами, внесеними наказом № 58 від 24.11.2020 року «Про внесення змін до наказу ТУ ДСА України в Сумській області від 23.11.2020 року № 57 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду»; поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду з 27.11.2020 року; стягнення з Сумського окружного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.11.2020 року до моменту набрання рішенням суду про поновлення на займаній посаді законної сили з розрахунку 1034,26 грн середньоденної заробітної плати; визнання протиправним та скасування висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В", затвердженого головою Сумського окружного адміністративного суду Воловиком С.В. 12.11.2020 року відносно ОСОБА_1 (з урахуванням уточненого адміністративного позову від 03 лютого 2021 року).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2023 року, у задоволенні адміністративного позову  - відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим  статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені  КАС України  підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини 1  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої  статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.
Перевіривши зміст касаційної скарги, Судом встановлено, що вона подана на підставі пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
В обгрунтування, позивач зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосували загальні норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду щодо звільнення з державної служби за перевищення повноважень, так як Закон № 889-VIII не містить визначення, які саме дії чи бездіяльність державних службовців кваліфікуються як перевищення службових повноважень (складу даного дисциплінарного проступку, його об`єктивної та суб`єктивної сторони); звільнення з публічної служби за частиною 1 статті 87 Закону № 889-VIII, припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення;
- не застосовані Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313, від 22.04.2008 № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008;
При цьому, скаржником зазначено, що суди попередніх інстанцій не врахували, зокрема, правових позицій, викладених Верховним Судом у постановах:
- від 10.11.2021 року у справі № 540/4057/20 щодо застосування пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення;
- від 28.11.2022 року у справі №380/3436/20 щодо застосування частини 3 статті 5 Закону №889-VIII;
- від 28.04.2022 року у справі №540/2464/19 щодо застосування пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»;
- від 29.12.2020 року у справі № 1.380.2019.004183 щодо застосування пункту 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» щодо підстави для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби (пункт 4 частини першої та частина п`ята статті 66 Закону № 889-VIII.
При цьому у тексті касаційної скарги міститься посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.09.2022 року у справі № 480/8900/20 (дана справа), від 22.07.2022 року у справі № 580/2689/20, від 30.06.2021 року у справі № 200/10988/19-а, від 10.11.2021 року у справі № 540/4057/20, від 18.04.2018 року у справі № 808/327/17, від 22.12.2021 року у справі №140/16342/20, від 26.05.2022 року у справі №300/3980/20, від 26.05.2022 року у справі № 500/426/19, від 22.09.2020 року у справі № 1340/6258/18, від 21.03.2018 року у справі №336/3679/17, від 22.07.2020 року у справі №554/9493/17, від 11.12.2019 року у справі №1340/5160/18, від 26.01.2021 року у справі №420/2949/19, від 25.07.2019 року у справі №826/13000/18, від 01.11.2022 року у справі №380/3045/21 та цитує уривки із вказаних постанов.
Проаналізувавши вказані скаржником норми  (частини 3 статті 5, пункт 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII, пункт 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу») є загальними нормами, не всі з яких були предметом дослідження у вказаній справі, а тому Суд вважає необгрунтованим посилання скаржника на вказані норми.
Слід зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.
Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
Разом з тим, скаржником непослідовно зазначені норми та постанови Верховного Суду, в яких, на думку скаржника, містяться висновки щодо цих норм. Однак, слід зазначити, що застосування Верховним Судом норми права у постанові не завжди можна вважати висновком щодо застосування вказаної норми.
Посилання на неврахування висновків Рішень Конституційного Суду України є необгрунтованим та не узгоджується в визначеними законодавцем підставами касаційного оскарження, передбаченими, зокрема, пунктом 1 частини 4 статті 328 КАС України.
З огляду на зазначене, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що посилання скаржника на те, що судами попередніх інстанцій не застосовані певні норми права та правові висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права без взаємозв`язку з предметом позову та обставинами справи не є належним обґрунтуванням пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі, скаржник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає, що відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме:
- положень статті 9, частини 1 та пункту 7 частини 2 статті 65, частини 2 статті 77 Закону № 889-VIII.
Також вказано, що Верховним Судом не формувався правовий висновок у правовідносинах проходження публічної служби керівником апарату місцевого адміністративного суду щодо застосування п. 2.3.50, п. 2.3.52. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30, зі змінами, а саме:
- відсутність у Положенні переліку/виду документа, на підставі якого керівник апарату суду виносить розпорядження про повторний автоматизований розгляд справи;
- відсутність у Положенні визначення терміну "вмотивоване" розпорядженням керівника апарату суду (особи, яка виконує його обов`язки), що додається до матеріалів справи.
Так, Верховний Суд зазначає, що пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен не лише чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, але також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги наведені безвідносно до предмета спору та висновків судів.
Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 7 частини 2 статті 65, оскільки у  першому випадку позивач зазначає про неврахування постанов щодо вказаної норми, що є взаємовиключними підставами.
Разом з тим, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 9 Закону № 889-VIII та частини 2 статті 77 Закону № 889-VIII, оскільки вказані норми не були предметом дослідження. При цьому стаття 9 Закону № 889-VIII містить перелік частин, проте скаржником не конкретизовано та не обгрунтовано необхідності у наданні якої саме норми (пункт, частина) необхідно зробити висновок.
Разом з тим, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої  статті 328 КАС України  (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги наведені безвідносно до предмета спору та висновків судів.
Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками суду першої та апеляційної інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені  статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
В контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до  КАС України  змін, які набрали чинності 08.02.2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених  статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей  328,  330,  332 КАС України,
УХВАЛИВ:          
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у справі №480/8900/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Сумського окружного адміністративного суду, голови Сумського окружного адміністративного суду Воловика Сергія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Професійна спілка "Справедливість" Управління Державної служби України з питань праці у Сумській області, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, визнання протиправним та скасування висновку - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.            

Суддя Верховного Суду                                                                                                                                                               В. Е. Мацедонська