ПОСТАНОВА 
Іменем України

30 листопада 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 389/1815/20
провадження № 22-ц/4809/649/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л. (суддя-доповідач) 
суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А. 
з участю секретаря: Демешко Л.В.
Учасники справи: 
позивач-  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Юрах Віталій Михайлович;
відповідач - ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Перемот Оксана Григорівна.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Юрах Віталій Михайлович на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2022 року, у складі головуючого судді Бондаренка А.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :
       
У липні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки.
Просила:
встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в період з 20 жовтня 2004 року по 07 березня 2007 року;
визнати житловий будинок (реєстраційний номер 839924335106, номер запису про право власності 13109512) загальною площею 209, 6 кв.м., житловою площею 133,8 кв.м., розташований за адресою:  АДРЕСА_1  та земельну ділянку кадастровий номер 3510600000:50:104:0102, реєстраційний номер 719919435106, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площа: 0,1 га. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя;
 визнати за ОСОБА_1  право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та на 1/2 частину вказаної земельної ділянки;
В обгрунтування позовних вимог вказувала, що проживала у шлюбі з відповідачем, який не був зареєстрований у встановленому законом порядку, у належній їй квартирі АДРЕСА_2 . 
При цьому ОСОБА_2 з 2005 року був зареєстрований у вказаній квартирі. 
Шлюб з ОСОБА_2 було зареєстровано 07 березня 2007 року.
Зазначала, що з 2005 року вони з ОСОБА_2 почали будувати власний будинок за спільні кошти по АДРЕСА_1 .
Посилалася на те, що у їх родини працювала фактично тільки вона, коштів на будівництво не вистачало, а тому вона була змушена продати належну їй трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , спрямувавши кошти від продажу на будівництво будинку по АДРЕСА_1 .
Після продажу її квартири вони з колишнім чоловіком переїхали на тимчасове проживати до її батьків.
Для закінчення будівництва спільного будинку, вона змушена була брати кредити.
У подальшому, без її відома, ОСОБА_2 07.09.2015 отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3510600000:50:104:0102, реєстраційний номер 719919435106, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площа: 0,1 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Дочекавшись вступу у законну силу заочного рішення про розірвання шлюбу від 20 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 28.01.2016 оформив на себе право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який фактично було побудовано за її особисті кошти.
Державним реєстратором реєстраційної служби Знам`янського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області 03.02.2016 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо зазначеного будинку (з відкриттям розділу) індексний номер 28067959.
Позивачка вважає будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку з кадастровим номером 3510600000:50:104:0102 спільною сумісною власністю подружжя.
Вказувала, що вони з відповідачем не дійшли згоди про порядок розподілу спільного майна.
Відповідач, заперечує вказані вимоги, оскільки позивачкою не надано жодного письмового доказу на їх підтвердження. 
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено. 
Скасовано заходи забезпечення позову, яких вжито на підставі ухвали суду від 09.07.2020.
Не погодившись із вказаним рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає нормам процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а тому є незаконним та необґрунтованим.
Вказує на те, що судом не об`єктивно розглянуто справу, оскільки відмовлено у клопотанні про долучення доказів до справи та повернення до попередньої стадії судового розгляду. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.         
       Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2015 індексний номер 43488025, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №214505056 від 01.07.2020, ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер № НОМЕР_1 від 08.09.2015, є власником житлового будинку, розташованого за адресою:  АДРЕСА_1 та земельної ділянки, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га, кадастровий номер 3510600000:50:104:0102, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 виготовлений 26.10.2015 на замовлення ОСОБА_2 , містить відмітку, відповідно до якої власник вказаного будинку – ОСОБА_2 , рік побудови житлового будинку та господарсько-побутових будівель та споруд – 2005.
Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, будівництво житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , почато у червні 2005, закінчено у листопаді 2006 року, та за заявою ОСОБА_2 прийнято в експлуатацію 11 грудня 2015 року.
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2015 року шлюб між сторонами, зареєстрований 07 березня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Знам`янка Знам`янського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, за актовим записом №25, розірвано.
ОСОБА_1 , яка мешкає по АДРЕСА_1 , 27.07.2007 продала належну їй на праві приватної власності, квартиру АДРЕСА_2 за 48566,00 грн., про що свідчить договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Озерним М.Г., зареєстрований в реєстрі за № 876.
Згідно з довідкою АКБ «Індустріалбанк» ОСОБА_1 було отримано кредити, а саме: 21.07.2004 на суму 5000,00 грн., який сплачений повністю та закритий 24.07.2006, та 13.07.2007 у сумі 15000,00 грн., який сплачений повністю та закритий 14.07.2010.
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 постійно працювала та отримувала заробітну плату з 1998 по 2018 роки включно.
Звітом про оцінку майна виконаним ТОВ «ОЦІНКА24» 01.07.2020 визначено вартість спірного будинку -1 403 200,00 грн. та земельної ділянки – 84000,00 грн.
Записи у домовій книзі на квартиру АДРЕСА_2 свідчить про те, що ОСОБА_2 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 28.08.2006 року.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця 13.09.1999, (вид діяльності 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний)) припинив свою діяльність 06.08.2014.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Кіровоградської області Соломоненко Л.В., зареєстрований в реєстрі на №1201, ОСОБА_2 09.11.2005 продав належну йому квартиру АДРЕСА_3 за 18783,00 грн.
Відповідно до рішення сесії Знам`янської міської ради від 25.11.2005 №989 земельна ділянка площею 1000,00 кв м по АДРЕСА_1 , із земель житлової і громадської забудови, за заявами ОСОБА_3 (про вилучення) та ОСОБА_2 (про надання) передана безкоштовно ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з наступною видачею державного акта на право власності з зобов`язанням замовити документи на право користування землею.
Звернувшись із даним позовом до суду позивачка просила встановити факт проживання однією сім`єю її та відповідача без реєстрації шлюбу, в період з 20 жовтня 2004 року по 07 березня 2007 року, для визнання житлового будинку та земельної ділянки спільної сумісною власністю подружжя.
Позивачка вважає, що саме в період з 20.10.2004 по 07.03.2007 сторони проживали однією сім?єю та будували спірний будинок, в цей період вона продала належну їй квартиру, а кошти спрямувала на будівництво спільного будинку.
Відмовляючі у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з відповідачем, ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці в період з 20 жовтня 2004 року по 07 березня 2007 року.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що між нею та відповідачем виникли відносини, притаманні подружжю, а спірне майно придбано за спільні кошти та створено спільними зусиллями.
Встановлено, що відповідачу у листопаді 2005 року було передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з наступною видачею державного акта на право власності з зобов`язанням замовити документи на право користування землею.
На вказаній земельній ділянці було розпочато будівництво спірного житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями та спорудами в 2005 році, тобто в період коли сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а прийнято в експлуатацію даний будинок 11 грудня 2015 року, коли сторони вже не перебували у зареєстрованому шлюбі, тобто були розлучені.
Звернувшись із даним позовом ОСОБА_1 не надала жодного письмового доказу на підтвердження того, що сторони саме в період з 20.10.2004 року по 07.03.2007 проживали разом як сім`я, вели спільне господарство та мали спільні витрати, брали участь у будівництві спірного житлового будинку.
Позивачка посилається на те, що вона продала свою квартиру, а кошти витратила на будівництво спірного будинку, а також витрачала кредитні кошти, свою заробітну плату на його будівництво, але нею не було надано жодного письмового доказу, який підтверджував би, що кошти, які вилучені з продажу квартири чи кредитні кошти, витрачалися саме на будівництво спірного будинку чи ведення спільного господарства разом з відповідачем.
Покази свідків, які допитані в суді першої інстанції не є достатнім доказом про наявність між сторонами сталих сімейних відносин. 
Колегія суддів вважає, що позивачкою не доведено обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість встановлення проживання сторін однією сім?єю без реєстрації шлюбу.
В силу п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.
Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Разом з тим згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі      статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Таким чином,  проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
За приписами ст.93 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
За пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте під час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу але за кошти, які належали одному з подружжя особисто тощо.
Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
В судовому порядку може бути встановлений не будь який факт, а виключно факт, який має юридичне значення для особи, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.
Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Юрах Віталій Михайлович - залишити без задоволення.
Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2022 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

30.12.2022 – складено постанову.

Головуючий суддя                                                                    О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                             Л.М. Дьомич 

О.А. Письменний