СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року                                          м. Харків                        Справа № 922/244/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя  Геза Т.Д.
при секретарі  Стойка В.В.     
за участю:
прокурора - Ногіна О.М.
1-го відповідача - не з`явився; 
2-го відповідача - не з`явився; 
3-го відповідача - адвокат Водолазький О.М., ордер ПТ №143480 від 11.01.2023 року; 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні  у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon"  апеляційну скаргу заступника  керівника Харківської обласної прокуратури - Кравченко  А. (вх. №1457Х/1-18) 
на  рішення  господарського суду Харківської   області від 10.11.2022 року у справі №922/244/22, ухвалене  в приміщенні господарського суду Харківської   області (суддя Буракова А.М.), повний текст якого  складено 21.11.2022 року
за позовом  	 Першого заступника керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова, м. Харків     	
до  	1. Харківської міської ради, м. Харків ,   2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків    3. Фізичної особи - підприємця Стаматіної Поліни Геннадіївни,  м. Харків   	
про  	визнання незаконним та скасування пункту додатку до рішення, визнання недійсним договору, зобов`язання вчинити певні дії 	

ВСТАНОВИВ:
Рішенням  господарського суду Харківської   області від 10.11.2022 року у справі №922/244/22 у  задоволенні позову відмовлено повністю.
Заступник керівника Харківської обласної прокуратури - Кравченко  А. з рішенням  господарського суду першої інстанції не погодився  та звернувся  до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати  рішення  господарського суду Харківської  області від 10.11.2022 року у справі повністю та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
          Приватизація спірного об`єкту шляхом викупу здійснювалась та завершувалась  у відповідності до вимог Закону України  "Про приватизацію невеликих державних підприємств", як виняток  передбачений абз. 2 ч. 2  розділу 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", а тому до спірних правовідносин застосовуються строки загальної позовної давності тривалістю у три роки.
          Посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від   07.11.2018 року у справі №372/1036/15-ц, від 31.10.2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 20.11.2018  року у справі №372/2592/15, від 06.06.2018 року у справі №372/1387/13-ц, від 22.05.2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 19.04.2017 року у справі №405/4999/15-ц.
          З урахуванням того, що прокурор у справі є самостійним позивачем, строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав необхідно вираховувати з дня, коли  саме прокурору стало відомо про порушене право.
Посилається на правові висновки, викладені у постанові  Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №362/44/17.
          Висновки місцевого господарського суду  про порушення строків позовної давності у зв`язку з можливістю довідатись про обставини прийняття  рішення одразу ж після його оприлюднення або безпосередньо  на пленарному засіданні, не ґрунтуються на положеннях діючого на той час законодавства, оскільки  лише ознайомленням з текстом рішення неможливо встановити наявність чи відсутність звернення, з метою надання дозволу на поліпшення, наявності або відсутності дозволу на поліпшення, документального підтвердження наявності проведених поліпшень, відповідні договори.
          Прокурор дізнався про факт порушення процедури продажу спірних  нежитлових приміщень лише після отримання слідчим  у кримінальному провадженні дозволу на тимчасовий доступ до договорів та вилучення їх копій  на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова  від 06.02.2019 року у справі №639/687/19,  в тому числі   щодо приватизації спірних приміщень ФОП Стаматіною П.Г.
Оскільки прокурором обґрунтовано пред`явлено вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради, визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, які підлягають задоволенню, то і вимога про повернення майна на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України, є похідною від вказаних вимог та підлягає задоволенню.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2022 року, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д.
          Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022       від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Указами  Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року,  відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21  листопада   2022 року строком на 90 діб.
        Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 "Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану" встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua.   
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 року відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника  керівника Харківської обласної прокуратури - Кравченко  А. на  рішення  господарського суду Харківської   області від 10.11.2022 року у справі; учасникам справи     встановлено  строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України,                      з доказами надсилання його апелянту; призначено   справу до розгляду на  "25" січня 2023 р. о 16:00 год.  у приміщенні Східного  апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання  №132; запропоновано   учасникам справи свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua та телекомунікаційної мережі "Електронний суд"; витребувано  з господарського суду Харківської     області                     матеріали справи №922/244/22; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; запропоновано  учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду; попереджено, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
29.12.2022 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/244/22 (вх..№8540).
18.01.2023 року на адресу суду від 3-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що строк позовної давності пропущений прокурором не з об`єктивних, а з суб`єктивних причин, останні пов`язані з внутрішніми особливостями організації роботи прокуратури по вирішенню питань щодо необхідності вчинення тих чи інших процесуальних дій на захист інтересів держави, їх порядку, строків та черговості;  місцевий господарський суд вірно вказав на те, що   пропущення прокурором строку позовної давності, наявність заяв відповідачів  про застосування строку позовної давності,  є підставою  для  відмови  в задоволенні позову в частині вимог про визнання незаконним та скасування п. 54 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.02.2018 року  №1008/18 та визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 21.09.2018 року  № 5635-В-С.
20.01.2023 року на електронну адресу суду від прокурора Харківської обласної прокуратури - Ногіної О.  надійшла  заява     (вх..№ 825      ел. 1215), в якій    остання   просила надати   можливість участі у   судовому  засіданні, призначеному  на 25.01.2023 року о 16:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи відеоконференцз`язку "EasyCon". 
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 року задоволено   заяву прокурора Харківської обласної прокуратури - Ногіної О.; судове засідання у справі,   призначене на  "25" січня 2023 р.  о  16:00 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №132  ухвалено  провести за участю прокурора Харківської обласної прокуратури - Ногіної О.  в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного   представника; повідомлено  прокурора Харківської обласної прокуратури - Ногіну О.,  що для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції представник зобов`язаний зайти до системи відеоконференцзв`язку та авторизуватися в ній за 10 хвилин до початку судового засідання; активувати технічні засоби (мікрофон, навушники, камеру) та перевірити їх працездатність шляхом тестування за допомогою системи; очікувати запрошення секретаря судового засідання до участі в судовому засіданні. Для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції надіслати на електронну адресу суду документи, що посвідчують особу та її повноваження, скріплені електронним цифровим підписом, а в разі відсутності такого підпису - скановані копії документів і пред`явити їх оригінали під час судового засідання; запропоновано   учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду inbox@eag.court.gov.ua.
25.01.2023 року на адресу суду від 1-го відповідача надійшло клопотання (вх..№1065), в якому останній просить справу розглянути за відсутності представника, яке долучено до матеріалів справи.
У судовому засіданні 25.01.2023 року прокурор підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
Представник 3-го відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а  апеляційну скаргу - без задоволення.
В судове засідання, призначене на 25.01.2023 року в приміщенні Східного апеляційного господарського суду, представники 1-го, 2-го  відповідачів, 3-й відповідач особисто    не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були   повідомлені   про час та місце розгляду справи.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК  України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.
        У зв`язку з введенням 24.02.2022 року на території України воєнного стану, з метою дотримання розумного балансу між реалізацією права на апеляційне оскарження і принципу юридичної визначеності, копію  ухвал   суду апеляційної інстанції  від 26.12.2022 року  та від 23.01.2023 року   було надіслано на вказані учасниками справи офіційні електронні адреси: Перший заступник керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова - kyivska-okruzhna@khar.gp.gov.ua;     Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна  Харківської міської ради  - dekm@citynet.kharkov.ua;   Харківська міська рада - kanc@citynet.kharkov.ua; Перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури - ІНФОРМАЦІЯ_1;  ІНФОРМАЦІЯ_2. та  отримані  за цими електронними адресами: Першим заступником керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова - kyivska-okruzhna@khar.gp.gov.ua;     Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна  Харківської міської ради  - dekm@citynet.kharkov.ua;   Харківською міською радою - kanc@citynet.kharkov.ua; Першим заступником керівника Харківської обласної прокуратури - ІНФОРМАЦІЯ_1;  ІНФОРМАЦІЯ_2.,  що підтверджується роздруківками електронного листування, які містяться у матеріалах справи.
 Колегія суддів враховує  правові висновки, викладені у  постанові Верховного Суду     від 22.11.2022 року у cправі №911/1808/21, де, зокрема, вказано, що порядок використання для обміну документами електронної пошти встановлено Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", в якому зазначено, що порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством.
        Телефонограмою  від 25.01.2023 року було повідомлено  ФОП Стоматіну П.Г.  про дату, час та місце розгляду справи.
        Також, інформацію про дату, час та місце розгляду  справи було розміщено на   офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду  веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".
Окрім того, відповідно до ч. 2              ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень"           усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1              ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвали     суду   апеляційної інстанції  від 26.12.2022 року  та від 23.01.2023 року   у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена  за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
          Статтею  12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 
Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
        Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).
При цьому, від учасників справи  впродовж всього строку розгляду судом апеляційної інстанції   справи не надходило будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у призначене судове засідання.
           Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
          Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини     від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000      у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006      у справі "Красношапка проти України").
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
        Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених      ст.      42 ГПК     України та      беручи до уваги відсутність клопотань       від учасників справи        щодо відкладення розгляду апеляційної скарги       у зв`язку з заходами,  встановленими особливим режимом роботи  суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
          Розглянувши матеріали справи,      заслухавши пояснення прокурора та  представника 3-го відповідача,     перевіривши повноту встановлення господарським      судом першої інстанції       неоспорених обставин справи,          колегія суддів встановила наступне.
У позові перший заступник керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова посилається на таке.
Новобаварською окружною прокуратурою м. Харкова здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42017221080000002 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України. 
Відомості в ЄРДР внесені за фактами службового підроблення під час оцінки та продажу комунального майна Харківською міською радою. 
В ході досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.02.2019 року  (справа №639/687/19) в Управлінні комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради було проведено вилучення ряду приватизаційних справ, в тому числі щодо приватизації нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Харків, вулиця Чернишевська, 88;  справа вилучена в повному обсязі, прошита та пронумерована.
Під час дослідження справи було встановлено, що на підставі договору оренди №2040 від 27.10.2017 року, укладеного між Управлінням комунального майна та Фізичною особою - підприємцем Гільовою (Стаматіною) Поліною Геннадіївною, у останньої в оренді перебували нежитлові приміщення підвалу № ІІа, ІІб, ІІв, ІІг загальною площею 23,6 кв.м. в житловому будинку літ. "А-4", розташованому за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 88. 
Згідно  п. 4.7. договору, орендар зобов`язаний змінювати стан орендованого майна виключно за письмовою згодою орендодавця. 
Відповідно до п. 5.2.-5.3. договору, орендар має право здійснювати ремонт, реконструкцію орендованого майна у встановленому порядку за наявності письмової згоди орендодавця; за письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, провадити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності. 
27.10.2017 року  між сторонами складено Акт приймання-передачі спірних приміщень, відповідно до якого ФОП Гільова (Стаматіна) П.Г. прийняла в орендне користування  вказані нежитлові приміщення.
25.01.2018 року ФОП Гільова (Стаматіна) П.Г. звернулася до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради з листом (вх. № 955) про надання дозволу на приватизацію орендованого майна,  до якого не було долучено жодних документів, які б надавали право на приватизацію.
Рішенням 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018  року №1008/18 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова",   вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова згідно з додатком - переліком об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу.
Пунктом 54 вказаного переліку визначено, що приватизації (відчуженню) шляхом викупу орендарем - ФОП Гільова (Стаматіна) П.Г. підлягають нежитлові приміщення підвалу в житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 88, літ. "А-4", площею 23,6 кв.м.
21.02.2018 року орендарем  до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради подано заяву № 3543 про приватизацію орендованого майна. 
28.02.2018 року ФОП СОД Прокоп`євою І.Б. складено звіт про оцінку, відповідно до якого вартість зазначеного майна склала 74409,00 грн., без ПДВ., тобто менше, аніж вартість об`єкту згідно договору оренди, будь-які відомості про те, що проводились ремонтні роботи у вказаних нежитлових приміщеннях, в тому числі невід`ємні поліпшення, відсутні.
 21.09.2018 року  між ФОП Гільовою П.Г. та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради укладено договір № 5635-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до якого 3-й відповідач  приватизувала вказані нежитлові приміщення за 74 409,00 грн. без ПДВ (з ПДВ - 89 290,80 грн.).
Прокурор посилається на те, що  рішення міської ради від 21.02.2018 року  № 1008/18 є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що прийнято з порушенням вимог ст. 345 ЦК України, ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.ст. 1, 2, 4, 29, Закону України "Про приватизацію державного майна", ст.ст. 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)";  ФОП Гільова (Стаматіна) П.Г. жодних поліпшень орендованого майна за період перебування об`єкту нерухомого майна в оренді не здійснила; у   звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заяві ФОП Гільова (Стаматіна) П.Г. з проханням надати дозвіл на приватизацію, а також в усій приватизаційній справі, будь-які відомості про такі поліпшення відсутні;  ФОП Гільова (Стаматіна) П.Г. до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради не подавала документи, передбачені п.2.2. Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації;     Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем, а тому відповідне рішення міської ради підлягає скасуванню; договір купівлі-продажу суперечить вимогам законодавства та може бути визнаний недійсним.
Вказані вище обставини стали підставою для звернення прокурора з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив: визнати незаконним та скасувати п. 54 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.02.2018 року №1008/18; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 21.09.2018 року  № 5635-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Фізичною особою - підприємцем Гільовою Поліною Геннадіївною, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 1409;  зобов`язати Фізичну особу - підприємця Стаматіну Поліну Геннадіївну повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення підвалу № ІІа, ІІб, ІІв, ІІг загальною площею 23,6 кв.м. в житловому будинку літ. "А-4", розташованому за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 88, шляхом складання акту приймання - передачі, а Харківську міську раду зобов`язати прийняти вказані приміщення.
10.11.2022 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість       рішення     господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної     скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна      скарга не підлягає     до          задоволення з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях          Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі          Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 , 2 ч. 3  ст.  23 Закону України "Про прокуратуру").
Прокурор у позові, зокрема, посилається на недотримання під час проведення приватизації вимог чинного законодавства, принципів відкритості, максимальної ефективності та економії, що унеможливлює раціональне, ефективне використання комунального майна, порушує матеріальні інтереси держави, а також безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади; Харківська міська рада у спірних відносинах є органом місцевого самоврядування до компетенції якого віднесені повноваження захищати інтереси держави у відносинах з приводу приватизації комунального майна, що належить територіальній громаді м. Харкова, а тому саме вона повинна була б виступати позивачем у таких справах; у даному разі відсутні підстави для залучення Харківської міської ради позивачем у справі, оскільки вона визначена прокурором, як особа, яка порушила інтереси держави, і внаслідок цього є відповідачем; особа, якій інкриміновано порушення інтересів держави, не може виступати їх захисником; інших органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, в чию б компетенцію входили питання щодо представництва інтересів держави, територіальної громади у відносинах, пов`язаних з приватизацією комунального майна, немає.
А тому, оскільки саме Харківська міська рада/Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради вчинили дії з передачі комунального майна у власність 3-му відповідачу   з порушенням вимог закону, що негативно вплинуло на інтереси територіальної громади, звернення прокурора до суду  з зазначенням останніх в якості відповідачів є обґрунтованим,   спрямованим на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права та відновлення законності прав територіальної громади.
За таких обставин,  господарський суд першої інстанції  вірно визнав   підстави для самостійного представництва прокурором інтересів держави (територіальної громади міста) в суді достатніми та обґрунтованими.
Відповідно до ст.  3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу, продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону.
Викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами (ч.1 ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)").
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.
Порядок викупу встановлений Фондом державного майна України.
На час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 року  № 439 (далі - Порядок №439).
Згідно з п. 8.1 Порядку №439 викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до п.  3.3 розділу III та п.  7.15 розділу VII   Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України. 
Відповідно до п.  8.2 Порядку №439 ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, установлюється на підставі результатів його оцінки.
Оцінка майна, яке підлягає приватизації, провадиться відповідно до Методики оцінки майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003  року №1891 (далі - Методика).
Згідно з абз.  6 п.  73   Методики (у редакції, чинній на час прийняття Радою спірного  рішення) порядок оцінки орендованого нерухомого майна (майна, що надавалося у концесію), що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди (концесії), під час приватизації, встановлюється Фондом державного майна. Порядком, також,  визначається процедура ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря (концесіонера).
Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 року  №377 затверджено Порядок оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації. Пункт 2.2    порядку визначає перелік підтверджувальних документів про здійснення орендарем поліпшень, що подаються ним до органу приватизації.
Отже, за загальним правилом, встановленим зазначеними вище нормами права, приватизація майна повинна була здійснюватись шляхом аукціону або за конкурсом.
Господарським судом першої інстанції вірно враховано правові висновки, викладені у постанові  Верховного Суду від 22.01.2021 року  у справі №922/623/20, де, між іншим, вказано на те, що виключення з цього правило можливо лише за умов, вказаних у п. 1 ч. 1 ст.18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Ними є здійснення орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.
Місцевим господарським судом вірно встановлено, що доказів здійснення ФОП Стаматіною П.Г. поліпшень орендованого майна  надано не було.
Так само,  відсутні  докази надання документів на підтвердження цих поліпшень в порядку визначеному Порядком оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації, затвердженим Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 року №377.
Таким чином,   умови передбачені п.  1 ч.  1 ст. 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" відсутні, а отже відсутні і підстави для приватизації об`єкту шляхом викупу.
Рішенням було вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова шляхом викупу (згідно з додатком).
Згідно з п. 54 додатку до   рішення спірне майно підлягало приватизації шляхом викупу 3-м відповідачем.
Одним із способів захисту права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.2 ст.15 ЦК України).
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1 ст. 21 ЦК України).
Беручи до уваги викладене,  з урахуванням висновку про відсутність передбачених законом (п.1 ч.1 ст. 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)") умов здійснення приватизації шляхом викупу, господарський суд першої інстанції  дійшов вірного висновку   про незаконність п. 54 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.02.2018 року  №1008/18.
Вирішуючи питання наявності підстав застосування наслідків спливу строків позовної давності, про що було  заявлено відповідачами під час розгляду справи в місцевому господарському  суді, слід зазначити таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року  за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 року  за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК  України  перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
При цьому,  встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. 
Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконних правових актів, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.
Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК  України, якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Спірне    рішення ухвалене 21.02.2018 року, прокурор звернувся до суду з   позовом наприкінці січня 2022 року, тобто майже через чотири роки після ухвалення рішення.
Отже, прокурор вважається  таким,  що довідався  або міг би довідатись  про порушення прав та прийняття оскаржуваного рішення безпосередньо в день пленарного засіданні сесії Харківської міської ради або оприлюднення  рішення- 21.02.2018 року  та 22.02.2018 року.
Прокурором не доведено  обґрунтування тих причин, які вплинули   на можливість прокурора протягом значного періоду часу дізнатися про підстави для прийняття та зміст оскаржуваного рішення, за наявності для цього відповідних повноважень. 
А отже, аргументи апелянта на те, що висновки місцевого господарського суду  про порушення строків позовної давності у зв`язку з можливістю довідатись про обставини  прийняття рішення одразу ж після його оприлюднення або безпосередньо  на пленарному засіданні, не ґрунтуються на положеннях діючого на той час законодавства, оскільки, на думку прокурора  лише ознайомленням з текстом рішення неможливо встановити наявність чи відсутність звернення, з метою надання дозволу на поліпшення, наявності або відсутності дозволу на поліпшення, документального підтвердження наявності проведених поліпшень, відповідні договори, не приймаються.
          Так само не приймаються аргументи апелянта на те, що прокурор дізнався про факт порушення процедури продажу спірних  нежитлових приміщень лише після отримання слідчим  у кримінальному провадженні дозволу на тимчасовий доступ до договорів та вилучення їх копій  на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова  від 06.02.2019 року у справі №639/687/19,  в тому числі   щодо приватизації спірних приміщень ФОП Стаматіною П.Г., оскільки прокурором  не наведено  обставин, за яких він не міг раніше довідатися про вказані порушення, в тому числі і безпосередньо в день пленарного засідання сесії Харківської міської ради або ж оприлюднення  рішення, а саме:  21.02.2018 року та 22.02.2018 року.
         Окрім того, господарським судом  першої інстанції вірно враховано правові висновки, викладені у постанові   Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року  у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19), де, зокрема, вказано на те, що  з огляду на принцип непорушності права володіння майном початок перебігу позовної давності обчислюється з моменту, коли майно вибуло з власності власника;   строк позовної  давності не підлягає поновленню у разі укладання надалі договору купівлі-продажу відповідного майна.
За матеріалами справи,   з комунальної власності спірне нерухоме майно вибуло на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2018 року  № 5635-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та  ФОП Гільовою П.Г.
Зі змісту  ст. 253 ЦК  України слідує, що  спеціальні строки позовної давності встановлено законодавчими актами для окремих видів вимог.
Стаття 5          ЦК України визначає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства,  який  втратив  чинність,           новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Так, на час прийняття Харківською міською радою рішення від 21.02.2018 року № 1008/18, п. 54 додатку до якого оскаржується, правовідносини з приватизації комунального майна регулювалися Законом України від 06.03.1992 року  № 2171-ХІІ "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".          
07.03.2018  року  набрав чинність Закон України від 18.01.2018 року № 2269-VIII "Про приватизацію державного і комунального майна" (надалі - Закон № 2269). Пунктом 8 розділу V якого визнано таким, що втратив чинність Закон № 2171.
Згідно з абз. 2 ч.2 ст. 30 Закону № 2269 строк позовної давності для звернення з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації становить три місяці. 
Отже, абз. 2 ч. 2 ст. 30 Закону № 2269 у відповідності до ч. 1 ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну, скорочену позовну давність порівняно з загальною позовною давністю, яка за ст. 257 ЦК України складає 3 роки.
Пунктом 2 розділу V Закону №2269 визначено, що приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим Законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Закону.
Приватизація спірних приміщень була розпочата до набрання чинності Законом № 2269, але завершувалася вже після набрання чинності вказаним Законом, тобто після 07.03.2018 року, оскільки оформлення договору № 5635-В-С було здійснено 21.09.2018 року.
Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що строк позовної давності для звернення органу прокуратури з позовом про визнання недійсним договору № 5635-В-С становить три місяці з дня, наступного за днем його укладення, отже, останнім днем строку є 21.12.2018 року.
          А отже,  аргументи апелянта про те, що до спірних правовідносин застосовуються строки загальної позовної давності тривалістю у три роки, не приймаються.
Частина 1 ст. 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
У ч. 3 ст. 215 ЦК України зазначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Так, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.02.2019 року  у справі № 639/687/19 надано дозвіл на проведення тимчасового доступу до документів, які   зберігаються в Управлінні  комунального  майна та  приватизації  по об`єктам  нерухомого  майна,  які  було відчужено з комунальної власності шляхом викупу (орендних та приватизаційних справ) на підставі наступних рішень Харківської міської ради: від 06.07.2016 року №283/16; від 26.10.2016 року  №412/16; від 20.09.2017 року  №757/17; від 21.02.2018 року  № 1008/18. У мотивувальній частині ухвали від 06.02.2019 року у справі № 639/687/19 Жовтневий районний суд м. Харкова в якості обґрунтування наведеного судового рішенні послався на те, що  в провадженні СВ Новобаварського ВП  ГУНП  в  Харківській  області  перебуває кримінальне провадження № 42017221080000002 від 04.01.2017 року  за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Харківською місцевою прокуратурою № 2 (до 15.03.2021 року  Харківська місцева прокуратура № 2 виконувала повноваження Київської окружної прокуратури м. Харкова); в ході досудового розслідування встановлено, що продаж об`єктів нерухомого майна шляхом викупу орендарями має системний характер, при цьому громада міста Харкова недоотримує грошові кошти, які б мала можливість отримати у разі продажу об`єктів нерухомого майна через аукціон.
А отже, вказане підтверджує факт щодо обізнаності прокурора знати про обставини порушення прав, також, починаючи з 04.01.2017 року.
Разом з тим, прокурор лише в січні 2022 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про визнання незаконним та скасування п. 54 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.02.2018 року  №1008/18, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 21.09.2018 року  № 5635-В-С та зобов`язання ФОП Стаматіну П.Г. повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради спірні нежитлові приміщення.
Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Виключно від самого прокурора залежить вирішення питань щодо порядку та строків вчинення відповідних заходів по збору інформації, необхідної для захисту інтересів держави.У спірних відносинах виключно від самого прокурора залежало прийняття рішень про ознайомлення чи не ознайомлення з матеріалами порядку денного сесії ради, на якій було ухвалено рішення; здійснення чи нездійснення перевірки законності ухвалення рішення; витребування чи не витребування матеріалів приватизаційної справи; строків витребування; строків та черговості їх дослідження; визначення пріоритетів процесуального реагування на виявлені порушення тощо.
Отже,  строк позовної давності пропущений прокурором не з об`єктивних, а з суб`єктивних причин, останні пов`язані з внутрішніми особливостями організації роботи прокуратури по вирішенню питань щодо необхідності вчинення тих чи інших процесуальних дій на захист інтересів держави, їх порядку, строків та черговості.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). 
А отже, місцевий господарський суд вірно вказав на те, що   пропущення прокурором строку позовної давності, наявність заяв відповідачів  про застосування строку позовної давності,  є підставою  для  відмови  в задоволенні позову в частині вимог про визнання незаконним та скасування п. 54 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.02.2018 року  №1008/18 та визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 21.09.2018 року  № 5635-В-С.
Щодо вимоги прокурора про зобов`язання ФОП Стаматіну П.Г. повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення підвалу № ІІа, ІІб, ІІв, ІІг загальною площею 23,6 кв.м. в житловому будинку літ. "А-4", розташованому за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 88, шляхом складання акту приймання - передачі, а Харківську міську раду зобов`язати прийняти вказані приміщення,   вказана  вимога не підлягає задоволенню, оскільки вона не має самостійних підстав, а є похідною від зазначених вище  заявлених позовних вимог, в задоволенні яких господарським судом  першої інстанції відмовлено.
Отже,   у задоволенні позовних вимог першого заступника керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова  обґрунтовано відмовлено господарським судом першої інстанції.
          Посилання апелянта  на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від   07.11.2018 року у справі №372/1036/15-ц, від   31.10.2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 20.11.2018  року у справі №372/2592/15,   від 06.06.2018 року у справі №372/1387/13-ц, від 22.05.2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 19.04.2017 року у справі №405/4999/15-ц, де, зокрема, вказано на те, що для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про такі обставини; від   17.10.2018 року у справі №362/44/17, де, окрім іншого, вказано на те, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли   про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках:   1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;   2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів,   не приймаються, з огляду на таке.
Так, у справі  №372/1036/15-ц предметом позову є порушення Обухівською РДА   вимог земельного законодавства під час відведення   земельних ділянок з метою надання їх громадянам для ведення особистого селянського господарства; у справі №367/6105/16-ц предметом позову є визнання  недійсним рішення   про затвердження проекту землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками, переведення їх до категорії земель житлової забудови та передачі їх до земель запасу  міськради; у справі №372/2592/15  предметом позову є   визнання недійсними розпоряджень обласної державної адміністрації та державних актів на право власності на земельні ділянки, витребування земельних ділянок;  у справі №372/1387/13-ц предметом позову є   визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними державних актів, витребування земельних ділянок; у  справі №369/6892/15-ц  предметом позову є скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки та витребування їх з чужого незаконного володіння; у   справі №405/4999/15-ц предметом позову є визнання недійсними рішення і державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов`язання їх повернути; у справі №362/44/17 предметом позову є витребування на користь територіальної громади в особі   сільської ради   земельної ділянки.
Колегія суддів  враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі №913/567/19 (913/403/20), де, між іншим, вказано на таке.
"Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 27.03.2020 року  у справі № 910/4450/19 зазначив, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).           Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п.  32 постанови від 27.03.2018  року №910/17999/16; п.  38 постанови від 25.04.2018 року  № 925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018  року № 910/24257/16). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 року  у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року  у справі № 923/682/16.                     При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Суд звертається до правової позиції, щодо послідовно та неодноразово викладалась Великою Палатою Верховного Суду в питанні визначення подібності правовідносин у судових рішеннях: п.  60 постанови від 23.06.2020 року у справі №           696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19), п.  6.30 постанови від 19.05.2020 року  у справі № 910/719/19, постанова від 16.01.2019 року  у справі №           757/31606/15-ц, постанова від 12.12.2018 року  у справі № 2-3007/11, пункт 5.5 від 19.06.2018 року  у справі №922/2383/16; п. 8.2 постанови від 16.05.2018 року  у справі №           910/5394/15-г."
Таким чином, правовідносини у справах,  на які   посилається апелянт  та обставини вказаних справ    №372/1036/15-ц,   №367/6105/16-ц, №372/2592/15,    №372/1387/13-ц,  №369/6892/15-ц,   №405/4999/15-ц,   №362/44/17, не є подібними до правовідносин у справі №922/244/22,  оскільки предмети та підстави позовів у цих справах,  відповідно і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин,  а також їх правове регулювання є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах. 
                                                                                Отже, висновок місцевого  господарського суду        про     відмову у задоволенні позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1     статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників          та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини          від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини          у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.          6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.    6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту        було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Апелянту     була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи   її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
          Керуючись ст. ст.   269,  270, ч.1 ст. 275, ст. 282  Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   заступника  керівника Харківської обласної прокуратури - Кравченко  А. залишити без задоволення.
Рішення    господарського суду Харківської          області від 10.11.2022 року   у справі №922/244/22       залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття   і може бути оскаржена  у касаційному порядку  до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів  з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 30.01.2023 року.

Головуюча     суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           П.В. Тихий  

Суддя                                                                                           Т.Д. Геза