ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 683/1745/22
Провадження № 22-ц/4820/526/23

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
секретаря: Шевчук Ю.Г.,
 
учасники справи: представник апелянта Волковицький А.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року (суддя Сагайдак І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
в с т а н о в и в :
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона працювала у КЕВ м. Хмельницький на посаді чергової гуртожитку. Із листа від 13 червня 2022 року вона дізналась, що наказом начальника КЕВ м. Хмельницький №61 від 13 червня 2022 року її звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин.
Своє звільнення з роботи вважає незаконним, посилаючись на те, що її відсутність на роботі була обумовлена поважними причинами.
Зокрема, вказує, що в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, а тому з метою збереження свого життя вона була змушена виїхати за межі України до Республіки Польща, де офіційно зареєструвалась та повідомила про це роботодавця. Перебуваючи на території Республіки Польща, вона захворіла та 29 квітня 2022 року звернулась за медичною допомогою, а 29 травня 2022 року їй була проведена операція. В зв`язку із воєнним станом в Україні, а також через проблеми зі здоров`ям вона не мала змоги повернутись на територію України та перебуває у Республіці Польща.
Однак, приймаючи рішення про її звільнення з роботи за прогул без поважних причин, відповідач не вжив заходів щодо з`ясування обставин відсутності її на робочому місці та всупереч вимог ст.149 КЗпП України не зажадав від неї відповідних письмових пояснень.
Оскільки вона не вийшла на роботу з поважних причин, обумовлених евакуацією у більш безпечні регіони через ведення воєнних дій на території України, а також через незадовільний стан здоров`я, вважає звільнення незаконним.
Із урахуванням викладеного просила суд поновити її на роботі та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 червня 2022 року до дня ухвалення судом рішення про поновлення її на роботі.
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року позов задоволено: поновлено ОСОБА_1 з 01 червня 2022 року на посаді чергової гуртожитків Старокостянтинівського гарнізону Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький; стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41199 грн. 20 коп., з яких підлягають відрахуванню податки та інші обов`язкові платежі; стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький на користь держави 1984 грн. 80 коп. судового збору; рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка довела належними та допустимими доказами, що відсутність її на роботі 01 червня 2022 року була обумовлена поважними причинами, зокрема, у зв`язку із агресією російської федерації та необхідністю збереження свого життя, під час дії воєнного стану, перебувала за межами території України, а саме в Республіці Польша, де з 16 травня 2022 року по 23 травня 2022 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні та зазнала оперативного втручання, яке передбачало необхідність через 8-10 днів її особистої присутності для зняття швів, а також враховуючи те, що вона завчасно направила роботодавцю заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати, у якій повідомила про проведену операцію. 
В апеляційній скарзі КЕВ м.Хмельницький, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування скарги зазначено, що апелянт не мав змоги отримати від ОСОБА_1 письмові пояснення оскільки остання в телефонному режимі повідомила своєму безпосередньому керівнику ОСОБА_2 про відмову від дачі письмових пояснень. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач повідомила КЕВ м.Хмельницький про те, що їй було проведено операцію, натомість у своїй заяві на відпустку вона вказала «в зв`язку із операцією», проте такі ж відомості вона вказувала в заявах які були подані раніше, жодних підтверджуючих документів до заяви не додавала. Твердження щодо неповідомлення ОСОБА_1 про ненадання їй відпустки не відповідає дійсності, оскільки під час судового розгляду свідок ОСОБА_2 вказала, що надіслала фото заяви та повідомила про відмову в телефонному режимі за допомогою додатку «Вайбер». Щодо поважності причин відсутності працівника, апелянт зазначає, що на адресу КЕВ м.Хмельницький від ОСОБА_1 не надходило жодних підтверджуючих документів, ні листів непрацездатності, ні документів які б підтверджували проведення операції. Апелянт зазначає, що ним було вжито усіх заходів щодо повного та всебічного з`ясування обставин відсутності ОСОБА_1 , однак суд не взяв до уваги свідчення свідків та відповідні докази, які були подані КЕВ міста Хмельницький.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить в задоволенні апеляційної скарги КЕВ міста Хмельницький відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам, встановленим в судовому засіданні, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а твердження апелянта не заслуговують на увагу, так як не узгоджуються з вимогами закону та не відповідають дійсним обставинам справи.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 працювала на посаді чергової гуртожитків Старокостянтинівського гарнізону КЕВ м. Хмельницький.
У період з 25 лютого 2022 року по 15 березня 2022 року ОСОБА_1 перебувала у черговій щорічній відпустці за 2022 рік.
На підставі заяв від 15 березня 2022 року, від 31 березня 2022 року та від 27 квітня 2022 року ОСОБА_1 надавалась відпустка без збереження заробітної плати з 16 березня 2022 року по 31 травня 2022 року, як зазначалось у заявах позивачкою у зв`язку з плановою операцією, у зв`язку з операцією.
26 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулась в черговий раз до начальника КЕВ м. Хмельницький Мельника О.Л. із заявою, у якій просила надати їй відпустку строком на 1 місяць без збереження заробітної плати з 01 червня 2022 року по 31 червня 2022 року в зв`язку із проведенням операції.
На вказаній заяві наявний запис завідуючої гуртожитків Верьовки О.М. від 27 травня 2022 року, про те, що вона заперечує у наданні відпустки, а також наявна резолюція начальника КЕВ м. Хмельницький Мельника О.Л.: «не дозволяю». Про що позивачка була повідомлена засобами зв`язку «Вайбер».
01 червня 2022 року працівниками КЕВ м. Хмельницький ОСОБА_2 (завідувач гуртожитками), ОСОБА_4 (бухгалтер гуртожитків), ОСОБА_5 (чергова гуртожитків) та ОСОБА_6 (чергова гуртожитків) складено акт про відсутність 01 червня 2022 року чергової гуртожитків ОСОБА_1 на робочому місці в гуртожитку по АДРЕСА_1 протягом робочої зміни, причина відсутності - перебування за кордоном.
Того ж дня завідуюча гуртожитками ОСОБА_2 склала доповідну записку, на ім`я начальника КЕВ м. Хмельницький ОСОБА_7 у якій доповіла, 01 червня 2022 року виявилася відсутність на роботі чергової ОСОБА_1 протягом робочої зміни. Зв`язавшись із ОСОБА_1 у телефонному режимі, встановили, що вона знаходиться за кордоном. На підставі вищевказаного був складений акт обстеження робочого місця від 01.06.2022 року.
Наказом начальника КЕВ м. Хмельницький №119 від 01 червня 2022 року було призначено службове розслідування по факту відсутності на роботі чергової гуртожитків Старокостянтинівського гарнізону ОСОБА_1 .
Згідно акта службового розслідування, затвердженого 09 червня 2022 року начальником КЕВ м. Хмельницький, встановлено, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі на протязі чергових змін з 01 по 10 червня 2022 року, в зв`язку із чим її запропоновано звільнити з роботи відповідно до п.4 ст.40 Кодексу законів про працю - за прогул без поважних причин.
Відповідно до табеля обліку робочого часу КЕВ м.Хмельницький гуртожитки Старокостянтинівського гарнізону за червень 2022 року, ОСОБА_1 не з`явилась на роботі та допустила прогул у її чергові зміни з 01 червня 2022 року по 14 червня 2022 року включно.
Наказом начальника КЕВ м. Хмельницький №61 від 13 червня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України з 01 червня 2022 року відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України - за прогул без поважних причин.
Також із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , у зв`язку із військовою агресією російської федерації виїхала до Республіки Польща, та стала на облік. 
22 березня 2022 року їй було присвоєно номер PESEL (номер загальної системи електронного обліку населення) 57041121223.
Згідно інформаційної картки лікування у стаціонарі від 29 квітня 2022 року ОСОБА_1 з 27 квітня 2022 року по 29 квітня 2022 року перебувала на стаціонарному лікуванні у гінекологічному відділенні спецлікарні «Інфланка» ім. Крисі Ніжинської, що у м. Варшава, Республіки Польща.
З 16 травня 2022 року по 23 травня 2022 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у гінекологічному відділенні спецлікарні «Інфланка» ім. Крисі Ніжинської, що у м. Варшава, Республіки Польща, де їй 19 травня 2022 року була проведено оперативне втручання, що підтверджується інформаційною карткою лікування у стаціонарі від 23 травня 2022 року.
Зі змісту вказаної інформаційної картки лікування в стаціонарі від 23 травня 2022 року також вбачається, що ОСОБА_1 надано рекомендації лікування, серед яких передбачено зняття швів на 8-10 день після операції в клініці лікарні або у лікуючого лікаря.
У вищевказаний період з 16 березня 2022 року по 31 травня 2022 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно зі статтею 139 Кодексу законів про працю України працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.
Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акта, тому він подається у довільній письмовій формі та підписується не менш ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано факт відсутності працівника на роботі протягом робочого дня.
Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково зазначаються не тільки дата, а й певний час відсутності працівника.
Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.
Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності.
Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Вочевидь, поважними причинами мають бути об`єктивні обставини, які безумовно перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.
У частині першій статті 147 КЗпП України зазначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.
Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).
Водночас правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.
Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.
Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Іноземці та особи без громадянства, які працюють в Україні, мають право на відпустки нарівні з громадянами України (стаття 2 Закону України «Про відпустки»).
Відповідно до пункту 5 статті 4 Закону України «Про відпустки» одним із видів відпусток є відпустка без збереження заробітної плати, яка надається відповідно до статей 25, 26 цього Закону.
За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік (стаття 84 КЗпП України, стаття 26 Закону України «Про відпустки»).
У частині третій статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки». 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка була відсутня на робочому місці починаючи з 01 червня 2022 року, про що роботодавцем складено відповідні акти.
ОСОБА_1 не заперечувала факт відсутності її на робочому місці з 01 червня 2022 року, мотивуючи поважність такої відсутності, воєнним станом в Україні, а також проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим вона не мала змоги повернутись на територію України та перебуває у Республіці Польща. Також позивачка вказувала на те, що нею завчасно 26 травня 2022 року було подано заяву роботодавця про надання відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з проведеною операцією.
Вказаним обставинам, з урахуванням поданих сторонами доказам, судом першої інстанції надана неналежна оцінка.
Введення на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану, у зв`язку з чим позивачка для збереження свого життя вимушена була виїхати за межі України та перебуває у Республіці Польща, враховуючи місце реєстрації ОСОБА_1 та місцезнаходження роботодавця, які знаходяться на значній відстані від зон проведення бойових дій, не є об`єктивною обставиною, яка безумовно перешкоджала їй з`явитися на роботу і не могла бути нею усунута. 
Щодо причини нез`явлення на роботі з 01 червня 2022 року за станом здоров`я, то згідно інформаційної картки лікування у стаціонарі від 23.05.2022 року, з 16 травня 2022 року по 23 травня 2022 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у гінекологічному відділенні спецлікарні «Інфланка» ім. Крисі Ніжинської, що у м. Варшава, Республіки Польща, де їй 19 травня 2022 року була проведено оперативне втручання.
Зі змісту вказаної інформаційної картки лікування в стаціонарі також вбачається, позивачка виписана додому в хорошому загальному стані з рекомендаціями. ОСОБА_1 надано рекомендації лікування, серед яких передбачено зняття швів на 8-10 день після операції в клініці лікарні або у лікуючого лікаря. Позивачкою не наведено переконливих доказів того, що після 23 травня 2022 року у неї були перешкоди та неможливість повернутися за станом здоров`я на роботу, та зняття за рекомендацією клініки швів в лікарні за місцем свого проживання та працевлаштування на території України. 
Вказані обставини ставлять під сумнів доводи позивача про поважність причин відсутності на робочому місці з 1 червня 2022 року. При цьому, виходячи із положень статті 84 КЗпП України, статті 26 Закону України «Про відпустки» та частини третьої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відпустка без збереження заробітної плати надається за погодженням сторін (працівника і роботодавця), а така відпустка роботодавцем не була погоджена, про що була повідомлена позивачка 27 травня 2022 року за допомогою засобів зв`язку. При цьому будь-яких доказів щодо причини надання в черговий раз відпустки без збереження заробітної плати позивачка до заяви роботодавцю взагалі не надавала, такі докази надані нею вже після звернення до суду з позовом.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення на зазначене уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про задоволення позову, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно з пунктом 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький задоволено, а позивачка звільнена від сплати судового збору, то судовий збір сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги в розмірі 2977,20 грн. підлягає поверненню з державного бюджету.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд – 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький задовольнити.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Повернути з державного бюджету на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький судовий збір в розмірі 2977 грн. 20 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 березня 2023 року.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

       Л.М. Грох

       О.І. Ярмолюк