ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2023 р.                                                  Справа №914/4127/21

м.Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого - судді          МАТУЩАКА О.І.
суддів:          КОРДЮК Г.Т.
          СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.
за участю представників сторін від: 
прокуратури: Рогожнікова Н.Б. (прокурор);
позивачів: 1) Кабінету Міністрів України – Ган Х.В. (самопредставництво);
          2) Львівська обласна державна адміністрація - Смотрич Д.В. (самопредставництво);
відповідачів: 1) Пастернак П.І. (адвокат);
                        2) Семиренко П.Я. (адвокат).

розглянувши апеляційну скаргу                    Керівника Львівської обласної прокуратури, 
                                                            м.Львів №15/4-604вих.22 від 25.07.2022                                                                                 (вх.ЗАГС №0105/1830/22 від 26.07.2022)
на рішення                                                   Господарського суду Львівської області від 
                                                             04.07.2022 (повний текст - 11.07.2022, суддя                                                                       Горецька З.В.)
у справі                                                   №914/4127/21
за позовом                                                   Керівника Львівської обласної прокуратури,                                                                       м.Львів
в інтересах держави в особі 
позивача-1                                                  Кабінету Міністрів України, м.Київ
позивача-2                                                  Національної академії наук України, м.Київ 
позивача-3                                                  Львівської обласної державної адміністрації,                                                                       м.Львів
до відповідача-1:                                        Карпатського відділення Інституту геофізики
                                                            ім. С.І. Субботіна НАН України, м.Львів
до відповідача-2                                        Товариства з обмеженою відповідальністю                                                                       «Едбуд-Львів», м.Львів
за участю третьої особи, яка 
не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
позивачів                                                  Міністерства культури та інформаційної                                                                                 політики України, м.Київ
про                                                             визнання недійсним договору та додаткових 
                                                            угод до цього договору

                                                            ВСТАНОВИВ:
          Суть спору.
          В грудні 2021 року керівник Львівської обласної прокуратури подав до Господарського суду Львівської області позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Львівської обласної державної адміністрації та Національної академії наук України до Карпатського відділення Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Едбуд-Львів» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерства культури та інформаційної політики України про визнання недійсним договору та додаткових угод до цього договору.
          В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, що відповідачами укладено договір про ремонтно-реставраційні роботи та будівництво по вул. Горбачевського, 19 та вул. Коцюбинського, 7 у м. Львові. Відповідно до умов цього договору Карпатське відділення інституту геофізики   ім. Субботіна Національної академії наук України доручає, а ТОВ «Едбуд-Львів» за дорученням інституту зобов`язується особисто за власний рахунок, а саме: власними та /або залученими силами і засобами забезпечити розробку, погодження та експертизу у встановленому порядку проектної документації на ремонтно-реставраційні роботи з надбудовою об`єкта 1- триповерхового будинку по вул. Горбачевського, 19 у м.Львові загальною площею 768, 9 м. кв., в якому будуть проведені ремонтно-реставраційні роботи з надбудовою 131, 4   м. кв. нових площ та будівництво об`єкта 2 – багатоквартирного житлового будинку з вбудованими адміністративними приміщеннями по вул. Горбачевського, 19 на земельній ділянці площею 0,18 га, яка є частиною земельної ділянки площею 0, 3893 за цією ж адресою та перебуває в постійному користуванні відповідача-1, а також об`єкта 3 – багатоквартирного житлового будинку з вбудованими адміністративними приміщеннями по вул. Коцюбинського, 7 у м. Львові на земельній ділянці площею 0,1449 га, яка перебуває у постійному користуванні відповідача-1, який буде створено шляхом реконструкції з 2-х поверхового корпусу А-2 та слюсарної майстерні В-1.
          Стверджував про підстави недійсності спірного договору з покликанням на норми ст.ст.203,215,235 ЦК України, оскільки укладений договір є удаваним, хоча фактично сторони уклали договір про спільну діяльність з порушенням порядку його погодження.
          Обгрунтовуючи наявність порушення інтересів держави та підстав представництва прокурора у даній справі зазначав, що відповідно до ст.1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», ст. ст.1, 24 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», норм Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», ст. ст.122, 123 Земельного кодексу України та ст.137 ГК України Кабінет Міністрів України, Львівська обласна адміністрація та Національна академія наук України є уповноваженими органами на захист держави у спірних правовідносинах, а тому на підставі ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.53 ГПК України даний позов поданий прокурором, оскільки порушені інтереси держави у сфері розпорядження державним майном, в тому числі пам`яткою культури та землями історико-культурного призначення, а уповноважені органи необхідних заходів для усунення відповідних порушень не здійснювали.
          Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.07.2022 відмовлено у задоволенні позову.
          Рішення суду мотивоване тим, що правовідносини стосовно укладення спірного договору врегульовані спеціальним законодавством, а саме – Законом України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», а оскільки спірний договір не є за своїм змістом договором про спільну діяльність, то достатньою законною підставою для його укладення є отримання відповідачем-1 погодження Національної академії наук України. 
          Суд першої інстанції також зазначив, що станом на дату розгляду справи Міністерство культури України не затвердило межі історичного ареалу міста Львова та не встановило режиму його використання, а тому немає підстав стверджувати про порушення Закону України «Про охорону культурної спадщини» при укладенні спірного договору.
          Також суд визнав безпідставними покликання позивача-1 на положення містобудівних умов та обмежень, оскільки їх зміст не є предметом дослідження у цій справі та не містить жодних вимог щодо необхідності отримання відповідного погодження в Міністерстві культури та інформаційної політики України.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.
          Керівник Львівської обласної прокуратури не погодився із прийнятим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
          Обгрунтовуючи апеляційні вимоги зазначав наступні обставини:
          - підстави подання прокурором позову у даній справі обгрунтовані порушенням економічних інтересів держави у сфері державної власності, внаслідок чого має місце незаконне вибуття майна державної власності та його використання не за призначенням всупереч меті, для якої це майно надавалося;
          - дотримання зазначеної у позові процедури укладення спірного договору є необхідною передумовою для визнання укладеного договору таким, що відповідає вимогам цивільного законодавства, а порушення цієї процедури є підставою для визнання недійсним укладеного договору на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України та становить суспільний інтерес;
          - майно, яке становить вклад у спірний договір є державною власністю, а відтак управління таким майном, контроль за його збереженням і використанням згідно із ст.137 ГК України та ст.1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» здійснює Кабінет Міністрів України;
          - спірний договір є саме договором про спільну діяльність, а тому мав бути погоджений Кабінетом Міністрів України відповідно до процедури, передбаченої Порядком №296;
          - посилання НАН України на листи-роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №2413/07/686-07 від 14.01.2016, №2412-57/32483-03 від 14.09.2017, згідного яких не потрібно погодження КМУ спірного договору є безпідставними, адже зазначені листи містять загальний аналіз норм і в них відсутній аналіз умов спірного договору. Жодному із уповноважених органів не скеровувався договір у тому проекті, який підписаний сторонами;
          - необхідність дотримання зазначеного в позові порядку укладення спірного договору узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 11.07.2019 у справі №910/10673/18;
          - згідно відповіді Секретаріату Кабінету Міністрів України на запит адвоката Бідах А.М. №19725/0/2-20 від 16.06.2020 уряд не приймав рішення стосовно погодження укладення відповідачами спірного договору, що також підтверджується листом Секретаріату Кабінету Міністрів України  №10672/0/2-21 від 01.04.2021. Водночас намагання сторонами договору уникнути процедури його укладення створює передумови для визнання його недійсним;
          - відповідно до п.1.13 статуту НАН України, державне майно передається НАН України у безстрокове безоплатне користування без права зміни його форми власності для використання відповідно до законодавства та статуту. Земельні ділянки надаються НАН України у постійне користування та використовуються відповідно до земельного законодавства;
          - відповідно до п.5.7. статуту Карпатського відділення Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України майно закріплюється за ним на праві оперативного управління;
          - за наслідками реалізації договору Карпатське відділення Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України отримує нежитлові будівлі з невизначеними показниками загальної площі та техніко-економічними показниками і фактично втратить земельні ділянки на вул.Горбачевського, 19 та вул.Коцюбинського, 7 у м.Львові, а також наявне на них нерухоме майно, внаслідок чого відбудеться відчуження цих об`єктів державної власності всупереч закону;
          - висновок суду першої інстанції, що спірний договір є змішаним договором з елементами доручення та будівельного підряду є безпідставним, оскільки договір не відповідає нормам ч.5 ст.318 ГК України, ст.ст. 1000 – 1010 ЦК України;
          - судом не надано оцінку доводам прокурора з приводу порушення вимог ст.178 ЦК України, оскільки об`єкти, які є вкладом у спірний договір мають обмежену оборотоздатність;
          - судом не спростовано і на надано оцінку доводам прокурора щодо порушення вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», оскільки земельні ділянки, що розташовані на територіях, які віднесено до історичного ареалу міста, а також які знаходяться під пам`ятками згідно ст.ст.54, 150 Земельного кодексу України, ст. ст. 34, 35 Закону України «Про охорону культурної спадщини» відносяться до земель історико-культурного призначення;
          - реалізація умов договору призведе до втрати нерухомості, розташованої на земельних ділянках, а також права користування земельними ділянками Карпатським відділенням Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України відповідно до ст. ст. 42, 120 Земельного кодексу України.
          Позивач 1 – Кабінет Міністрів України в поданих поясненнях підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив її задоволити. Обгрунтовуючи неправомірність оскаржуваного рішення, навів доводи близькі за змістом доводам прокурора у поданій апеляційній скарзі. Також зазначив, що відповідно до п.1.5 статуту Карпатського відділення Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України, інститут діє з метою проведення наукових досліджень, спрямованих на отримання, узагальнення та використання нових знань у галузі наук. Наукова та науково-технічна діяльність є основною. Водночас спірний договір такій меті не відповідає.
          Позивач 2 – Національна академія наук України в поясненнях на апеляційну скаргу вказав, що вважає оскаржуване рішення законним і обгрунтованим. Зазначив, що значна частина будівель і споруд Карпатського відділення Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України на вул.Горбачевського,19 та на вул.Коцюбинського, 7 у м.Львові морально і фізично застаріла та тривалий час не використовувалась. У зв`язку із потребою значних капіталовкладень для проведення ремонтних робіт НАН України погодила можливість залучити ТОВ «Едбуд-Львів» для виконання ремонтно-реставраційних робіт та будівництва багатоквартирних житлових будинків за вказаними адресами, що підтверджується постановою Бюро Президії Національної академії наук України від 05.03.2014 №55 «Про укладення договору Карпатським відділенням Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України». Відповідно до цієї постанови за дорученням Прем`єр-міністра України від 07.09.2015 №34702/1/1-15 відповідні міністерства розглянули розроблений НАН України проект розпорядження Кабінету Міністрів України «Про погодження укладення договору про спільну діяльність». Враховуючи неоднозначну позицію відповідних органів влади про те, чи є договір «Про виконання ремонтно-реставраційних робіт та будівництва житлових будинків» договором про спільну діяльність, НАН України з урахуванням рекомендацій Міністерства юстиції України (лист від 11.05.2015 №10937-04-15/88) додатково звернулась до Міністерства економіки України для отримання відповідних роз`яснень. В подальшому, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України в листі від 14.01.2016 №2413-07/686-07 повідомило, що договори на спорудження об`єктів науково-господарського та житлового призначення на земельних ділянках, що належать установам та організаціям НАН України на праві постійного користування не підпадають під дію постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296, а їх укладення має відбуватись відповідно до Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», положень установчих документів державного підприємства (установи, організації) та загальних вимог щодо укладання договорів, встановлених законодавством. В подальшому міністерство підтвердило свою позицію в листі від 14.09.2017 №2412-05/32483-09. Враховуючи зазначене, НАН України додатково погодила виконання ремонтно-реставраційних робіт за вказаними адресами шляхом укладення спірного договору листом від 18.05.2016 №18/962-8. Окрім цього, Міністерство економіки України підтвердило можливість вирішення питання щодо залучення НАН України грошових інвестицій від суб`єктів господарювання приватного сектора економіки на підставі інвестиційних договорів на будівництво житла та інших об`єктів на земельних ділянках, що знаходяться у постійному користуванні установ, організацій і підприємств НАН України в листі від 14.09.2017 №2412-05/32843-09. Тому, Національна академія наук України не вбачає порушень законодавства під час укладення спірного договору.
          Позивач 3 – Львівська обласна державна адміністрація у відзиві на апеляційну скаргу підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задоволити. Зазначив, що з урахуванням всіх обставин справи спірний договір є саме договором про спільну діяльність, а отже мав бути погоджений відповідно до Порядку укладання державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296.
          Відповідач 1 – Карпатське відділення Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України у відзиві на апеляційну скаргу заперечив апеляційні вимоги та просив оскаржуване рішення залишити без змін.
          Обгрунтовуючи заперечення доводів апеляційної скарги зазначив наступні обставини:
          - прокурор в позовній заяві та апеляційній скарзі всупереч вимог ст.ст.11, 16 ЦК України, ст. 55 Конституції України не обґрунтував в чому полягає порушене право позивачів шляхом укладення спірного договору;
          - укладений спірний договір, виходячи із назви сторін та його умов є договором забудови земельної ділянки з елементами, зокрема договору будівельного підряду, оскільки сторонами є замовник – Карпатське  відділення Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України та забудовник – ТОВ «Едбуд-Львів», а тому не є договором про спільну діяльність;
          - при укладенні спірного договору сторони діяли добросовісно, що підтверджується листом-роз`ясненням Мінекономрозвитку України від 14.01.2016 №2413-07/686-07, в якому зазначено, що укладення договорів на спорудження об`єктів науково-господарського та житлового призначення на земельних ділянках, які належать установам та організаціям НАН України на праві постійного користування не підпадає під дію постанови КМУ від 11.04.2012 №296, а регулюється нормами Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу»;
          - умови спірного договору не відповідають вимогам ст. ст. 1131, 1133 ЦК України, оскільки відсутні умови притаманні договору про спільну діяльність та відсутні умови, зокрема щодо розподілу прибутку, натомість встановлена плата за передачу функцій замовника у вигляді виконання робіт по реконструкції нерухомого майна, що залишається у власності Карпатського відділення Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України;
          - позивачі не є сторонами спірного договору та відповідно до ч.3 ст.213 ЦК України та не можуть заявляти вимогу про тлумачення умов договору, а покликання прокурора на постанову Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №910/10673/18 є недоречним, оскільки умови договору, що тлумачились судом в зазначеній справі при вирішенні питання про його недійсність були іншими в порівнянні з умовами спірного договору у цій справі;
          - правовідносини, що мають місце під час укладення спірного договору підпадають під дію спеціального законодавства, а саме - Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу»;
          - порядок здійснення реконструкції чи забудови земельної ділянки не може регулюватися договором, такі питання врегульовуються у спосіб видачі містобудівних умов та обмежень, отримання відповідних погоджень у сфері охорони навколишнього середовища, охорони пам`ятки культурної спадщини та дозволу чи декларації на будівництво; 
          - правомірність рішення про надання містобудівних умов і обмежень, а також їх суперечностей щодо нецільового використання земельної ділянки за адресою: м.Львів, вул.Коцюбинського, 7 були предметом дослідження в адміністративній справі №1.380.2019.000602 та встановлено, що категорія земель зазначеної земельної ділянки повністю відповідає правам забудови і не суперечить акту на право постійного користування;
          - межі історичного ареалу м.Львова та режим його використання не встановлені, а відтак відсутні підстави стверджувати, що земельна ділянка по вул.Горбачевського, 19 у м.Львові знаходиться в межах історичного ареалу міста, що спростовує твердження апелянта про необхідність відповідачам отримати погодження  на виконання будівельних робіт на зазначеній земельній ділянці у Міністерстві культури та інформаційної політики України.
          Відповідач 2 – ТОВ «Едбуд-Львів» заперечив апеляційні вимоги прокурора та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити оскаржуване рішення без змін.
          На спростування доводів та вимог апеляційної скарги зазначив наступні обставини:
          - прокурором не враховано, що при виконанні відповідачами умов спірного договору забезпечується дотримання інтересів держави, оскільки внаслідок досягнення мети укладеного договору буде реалізована можливість отримання працівниками Карпатського відділення Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України необхідного житла, а також забезпечення підрозділів інституту адміністративними приміщеннями для виконання працівниками наукової установи поставлених завдань;
          - умови спірного договору не містять домовленостей між сторонами про спільне виконання умов цього договору та спільне вирішення питань, які виникають під час його реалізації, натомість чітко передбачені права та обов`язки сторін для реалізації мети договору та не відповідають вимогам ст.ст.1130, 1131 ЦК України, якими передбачено істотні умови договору про спільну діяльність;
          - спірний договір за своїм змістом не є договором про спільну діяльність, договором комісії, доручення чи управління майном, а тому для його укладення є достатнім отримання погодження НАН України відповідно до вимог Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу»;
          - в даній справі правою підставою недійсності спірного договору в розумінні ст.ст.203, 215 ЦК України прокурором визначено відсутність волевиявлення уповноваженого органу управління об`єктами державної власності – Кабінету Міністрів України в частині його погодження на підставі Порядку №296, який не поширюється на правовідносини сторін у даній справі;
          - доводи прокурора про нецільове використання земельних ділянок є необґрунтованими, оскільки невідповідність цільового призначення земельної ділянки майбутнім намірам забудови є безумовною підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, що не є предметом доказування у цій справі.
           27.01.2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшли додаткові пояснення щодо правомірності здійснення представництва прокурором інтересів держави у даній справі, в яких просив врахувати ці пояснення при вирішенні справи та долучити їх до матеріалів справи.
           07.02.2023 на адресу суду від відповідача-1 також надійшли додаткові пояснення щодо правомірності здійснення представництва прокурором інтересів держави у даній справі, в яких просив врахувати ці пояснення при вирішенні справи та долучити їх до матеріалів справи.
           09.02.2023 на адресу суду від прокурора надійшло заперечення на подані клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень, в яких зазначив про необґрунтованість поданих додаткових пояснень та відсутність підстав для їх прийняття судом.
          Статтею 207 ГПК України передбачено, що в судовому засіданні головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. 
          Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про залишення без розгляду поданих відповідачами додаткових пояснень. Проте, відповідно до ч.4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          Інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, прокурором та іншими часниками справи заявлено не було.
          В судове засідання з`явилися прокурор та представники позивача-1, позивача-3, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та просили оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.
          Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти вимог апеляційної скарги прокурора та просили оскаржуване рішення залишити без змін.
          Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, врахувавши пояснення на апеляційну скаргу та заперечення, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
          Фактичні обставини справи.
          Розпорядженням Президії Національної академії наук України №42 від 02.02.2009 «Про передачу Карпатському відділенню Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України виробничих площ, будинків і споруд Науково-дослідного центру аерокосмічної інформації і екологічного моніторингу НАН України та Національного космічного агенства України при інституті кібернетики ім.В.М. Глушкова НАН України» вирішено передати на баланс Карпатського відділення Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України наступні об`єкти:
          - будинок №19 за адресою: м.Львів, вул.Горбачевського, 19, площею 1900 м.кв.;
          - будинок №7 за адресою: м.Львів, вул.Коцюбинського, 7, площею 1200 м.кв.;
          - земельну ділянку за адресою: м.Львів, вул.Горбачевського, 19, площею 0,39 га;
          - земельну ділянку за адресою: м.Львів, вул.Коцюбинського, 7, площею 0,14 га.
          Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36989199 від 26.06.2012 за державою в особі Національної академії наук України, зареєстровано право державної власності на будинок №19, літ «А-3» за адресою: м.Львів, вул.Горбачевського І., 19, загальною площею 768,9 кв.м. на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 30.01.2012 у справі №5015/7252/11.
          На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №5377119 від 28.08.2013 за Національною академією наук України, зареєстровано право державної власності на земельну ділянку за адресою: м.Львів, вул.Горбачевського І., 19, площею 0,3893 га (кадастровий номер:4610136900:03:001:0049).
          Право постійного користування вказаною земельною ділянкою, зареєстровано за Карпатським відділенням Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №37128119 від 18.09.2017 на підставі акту на право постійного користування землею №ІІ-ЛВ000508 від 25.11.1999, акту приймання-передачі №451 від 21.07.2009, розпорядження президії НАН України №42 від 02.02.2009.
          Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №4003665 від 16.07.2013 за державою в особі Національної академії наук України, зареєстровано право державної власності на будинок №7, літ «А-2» за адресою: м.Львів, вул.Коцюбинського М., 7, загальною площею 1220,5 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності №6277822 від 16.07.2013.
          На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №5377332 від 28.08.2013 за Національною академією наук України, зареєстровано право державної власності на земельну ділянку за адресою: м.Львів, вул.Коцюбинського М., 7, площею 0,1449 га (кадастровий номер:4610136600:06:006:0010).
          Право постійного користування вказаною земельною ділянкою, зареєстровано за Карпатським відділенням Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №37128508 від 18.09.2017 на підставі акту на право постійного користування землею №ІІ-ЛВ000509 від 04.06.2002, акту приймання-передачі №451 від 21.07.2009, розпорядження Президії НАН України №42 від 02.02.2009.
          Постановою бюро президії НАН України №55 від 05.03.2014 «Про укладення договору Карпатським відділенням Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України» прийнято рішення погодити пропозицію КВ ІГФ щодо укладення договору на ремонтно-реставраційні роботи та будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими адміністративними приміщеннями на земельних ділянках, які знаходяться у постійному користуванні КВ ІГФ по вул.Горбачевського, 19 та по вул.Коцюбинського, 7 у м.Львові й погодити його на умовах проекту, що додається.
          Пунктом 3 цієї постанови передбачено обов`язок Управління справами НАН України з Відділом науково-правового забезпечення діяльності НАН України підготувати для подання Кабінету Міністрів України узгоджений в установленому чинним законодавством порядку проект рішення Кабінету Міністрів України щодо погодження укладення Карпатським відділенням Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України договору на ремонтно-реставраційні роботи та будівництво адміністративних і житлових будинків за адресою: вул.Горбачевського, 19 та вул.Коцюбинського, 7 у м.Львові.
          На виконання вказаної постанови бюро президії, НАН України листом за вих.№18/1410-1 від 17.08.2015 звернулось до Прем`єр-міністра України з проханням розглянути проект розпорядження Кабінету Міністрів України «Про погодження укладення договору про спільну діяльність» для подання його на затвердження.
          Відповідно до переліку додатків до цього листа, серед іншого, НАН України надіслала до Кабінету Міністрів України проект розпорядження на 1 арк. та проект договору на 12 арк. в редакції, що відповідає умовам договору, який є предметом спору у даній справі.
          В подальшому, на виконання листа Прем`єр-міністра України №34702/1/1-15 від 07.08.2015 у відповідь на лист НАН України №18/1410-1 від 17.08.2015, Міністерство юстиції України листом №10937-04-15/81 від 11.09.2015 з покликанням на норми Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012 описало порядок укладення та погодження, зокрема договорів про спільну діяльність та зазначило зокрема, що відповідно до п.1 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №459 від 20.08.2014, Мінекономрозвитку є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує, зокрема, формування державної політики у сфері управління об`єктами державної власності.
          Листом за вих.№2413-07/686-07 від 14.01.2016 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України у відповідь на лист НАН України №18/278 від 22.12.2015 повідомило зокрема, що постанова Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296 відповідно до п.1 Порядку регулює процедуру погодження Кабінетом Міністрів України лише договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та договорів про управління майном. 
          Укладення договорів, що не підпадають під дію постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296, у тому числі на спорудження об`єктів науково-господарського призначення та житлового призначення на земельних ділянках, які належать установам та організаціям НАН України на праві постійного користування, має відбуватися відповідно до Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», положень установчих документів державного підприємства (установи, організації) та загальних вимог щодо укладення договорів, встановлених законодавством.
          Карпатське відділення Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України звернулось з листом №70 від 23.03.2016 «Щодо укладення інвестиційного договору» до НАН України, в якому зазначило зокрема, що потреба у залученні інвестора викликана тим, що значна частина майнового комплексу морально і фізично застаріла, тривалий час не використовувалась і потребує значних капіталовкладень для проведення ремонтних робіт. Земельні ділянки, на яких розташовані будівлі відділення, не можуть ефективно використовуватись. Погоджений постановою бюро президії НАН України від 05.03.2014 №55 проект договору на ремонтно-реставраційні роботи та будівництво адміністративних та житлових будинків за адресами вул.Горбачевського, 19 та вул.Коцюбинського, 7 у м.Львові, просило дати дозвіл на укладення договору на умовах схваленого проекту.
          НАН України листом №18/962-8 від 18.05.2016 погодила проведення ремонтно-реставраційних робіт адміністративної будівлі №19 по вул.Горбачевського у м.Львові та будівництва багатоквартирних житлових будинків з вбудованими адміністративними приміщеннями по вул.Горбачевського, 19 та по вул.Коцюбинського, 7 у м.Львові за умови, що договір, про який йдеться у листі від 23.03.2016 №70, не буде договором про спільну діяльність, договором доручення, комісії та управління майном. 
          Враховуючи наведене, 04.08.2016 відповідачами укладено договір №1, відповідно до умов якого замовником є – Карпатське відділення інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України (сторона-1), а забудовником – ТОВ «Едбуд –Львів»(сторона-2).
          Відповідно до п.1.1. договору сторона-1 зобов`язана, зокрема передати стороні-2 функції замовника в частині виготовлення відповідної технічної, дозвільної та проектної документації, будівництва об`єкта-2 і об`єкта-2. 
          Пунктом 1.2 договору передбачено, що його предметом є реконструкція – 3-х поверхового будинку загальною площею 768,9 кв. м. сторони-1 по вул. Горбачевського, 19 у м.Львові та реконструкція будівель сторони-1, а саме 2-х поверхового корпусу В-3, 2-х поверхового корпусу А-2 та слюсарної майстерні В-1, що розташовані на земельній ділянці 2, площею 0,1449 га по вул. Коцюбинського, 7 у м.Львові. 
          Відповідно до п.п.1.7, 3.1., 4.1 договору, сторони передбачили порядок поетапного виконання будівельних (реставраційних) робіт, права та обов`язки сторін щодо до виконання ремонтно - реставраційних робіт.
          Згідно із п.1.12 договору власником результатів будівельних робіт з будівництва об`єкта-2 та об`єкта-3 до здачі об`єктів в експлуатацію виступає сторона-2.
          Відповідно до п.2.2.1. договору житлові приміщення (квартири) загальна площа, яких становить 200 кв.м., передаються стороною-2 стороні-1 з власного житлового фонду в межах міста Львова, протягом 30 днів після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт щодо об`єкта 2. Перелік та ознаки квартир, що передаються стороною-2 стороні-1 відповідно до цього підпункту визначається сторонами відповідною додатковою угодою до цього договору. Вказані кварти повинні знаходитись в межах 2-6 поверхів відповідних будинків.
          Пунктом 2.2.2. сторони погодили, що 1300 кв.м. адміністративних площ в об`єкті-1 та об`єкті-3 передаються стороні-1 стороною-2 протягом 30 днів після введення об`єктів в експлуатацію.
          Розділом 5 договору сторони передбачили порядок фінансування робіт з будівництва об`єкта, відповідно до п.5.2. якого сторона 2 від свого імені і за власні, позичені або залучені відповідно до вимог законодавства кошти повинна профінансувати усі передбачені договором роботи, пов`язані із проектуванням, ремонтно-реставраційними роботами об`єкту 1 та будівництвом об`єкта 2 і об`єкта 3, зокрема але не виключно: розрахуватися за укладеними нею договорами із підрядниками за виконання окремих робіт із будівництва (реставрації) об`єктів, із постачальниками матеріалів та обладнання, необхідних для будівництва (реставрації) об`єктів, понести необхідні адміністративні витрати на введення об`єктів в експлуатацію.
          Окрім цього, розділами 11, 12, 13, 14 договору передбачено відповідно порядок організації виконання будівельних робіт, контроль замовника за відповідністю будівельних робіт вимогам договору, приймання-передачу закінчених робіт, гарантії якості будівельних робіт, відповідальність сторін за порушення зобов`язань за договором, порядок врегулювання спорів.
          Додатковими угодами від 17.12.2018, від 29.12.2020 до договору № 1 від 04.08.2016 внесено зміни в пункт 17.1. цього договору та продовжено строк дії цього договору.
          Оцінка суду.
          Обгрунтовуючи підстави недійсності вищевказаного договору, прокурор покликався на норми ст.ст.203,215,235 ЦК України, оскільки укладений договір є удаваним, а фактично сторони уклали договір про спільну діяльність з порушенням порядку його погодження, передбаченого Порядком укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012 (далі- Порядок №296).
          Прокурор, як в позовній заяві, так і в апеляційні скарзі зазначав, що Карпатським відділенням інституту геофізики ім. Субботіна НАН України перевищено повноваження в частині укладення договору без погодження Кабінету Міністрів України з порушенням встановленого порядку, а виконання договору змінить правовий статус майна, яке не могло бути відчужене. Також вказував на порушення вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», оскільки договір стосується будівництва в історичному ареалі міста.
          Проте, судова колегія з такими доводами прокурора не погоджується враховуючи наступне.
          Частиною 1   ст.215 ЦК України   передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою   ст. 203 цього Кодексу. 
          Згідно з ч. 3   ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
          Відповідно до ч. ч. 1 – 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
          Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
          Відповідно до п.1 Порядку №296, цей Порядок визначає механізм укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50   відсотків (далі — суб`єкт господарювання), договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном (далі — договір).
          Пунктом 2 цього ж Порядку №296, передбачено перелік документів, які суб`єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, іншому суб`єкту управління об`єктами державної власності, зокрема Національній або галузевій академії наук (далі — орган управління), при зверненні щодо погодження укладення договору відповідно до п.1 цього порядку.
          Відповідно до п. п.3, 4 Порядку №296 орган управління готує протягом місяця з дня надходження від суб`єкта господарювання звернення щодо погодження укладення договору за погодженням з   Мінекономрозвитку, Мінфіном, Фондом державного майна та Мін`юстом відповідний проект рішення Кабінету Міністрів України. Зазначений проект повинен, зокрема, містити істотні умови договору, укладення якого пропонується погодити, щодо забезпечення підвищення ефективності використання державного майна, захисту майнових інтересів держави, унеможливлення відчуження державного майна, а також залежно від виду договору — розмір часток учасників, строк дії договору, порядок розподілу прибутку, покриття витрат та внесення додаткових вкладів. До проекту рішення Кабінету Міністрів України щодо погодження укладення договору органом управління додаються такі документи: звернення суб`єкта господарювання до органу управління щодо погодження укладення договору разом з документами, що передбачені підпунктами 2— 6 пункту 2 цього Порядку, а також погоджений органом управління проект договору; висновок органу управління щодо відсутності встановлених законодавством заборон та обмежень на використання майна суб`єкта господарювання, якщо таке використання передбачається договором; висновок органу управління про відповідність галузевим концепціям і програмам розвитку пропозицій суб`єкта господарювання, який планує укласти договір. Орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладення договору разом з документами, зазначеними в абзацах четвертому — шостому пункту 3 цього Порядку. 
          Отже, виходячи із змісту наведених норм законодавства прокурор звертаючись із позовом у даній справі повинен був довести та надати на підтвердження своїх доводів належні документальні докази, що відповідачі при укладенні спірного договору допустили порушення Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012, а сам спірний договір є саме договором про спільну діяльність відповідно до змісту доводів позовної заяви та апеляційної скарги.
          Статтею 1130 ЦК України визначено поняття договору про спільну діяльність. Так, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.
          Відповідно до ч. 2 статті 1131 ЦК України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
          Відповідно до статті 1132 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.
          Таким чином, істотними умовами для договорів про спільну діяльність, згідно ЦК України, зокрема є: досягнута домовленість сторін діяти спільно з метою отримання прибутку; визначено вклади сторін; визначена грошова оцінка вкладів сторін; визначено, що ведення бухгалтерського обліку покладено на одну із сторін; передбачено умови ведення спільних справ; передбачено право учасника на інформацію; визначено порядок відшкодування збитків та шкоди; визначено порядок розподілу прибутку, що відповідає вимогам чинного законодавства.
          Із системного аналізу змісту статей 1130-1133 ЦК України встановлено, що за своєю суттю спільна діяльність на основі договору є договірною формою об`єднання осіб, які завдяки своїм вкладам досягають спільної мети.
          З`ясування документальних доказів у справі встановлено, що спірний договір не відповідає вимогам ст. ст. 1133, 1134, 1136, 1137, 1138 ЦК України, якими визначено умови спільної діяльності, оскільки в цьому договорі сторонами не визначено вклади сторін та відсутня їх грошова оцінка, не передбачено ведення спільного бухгалтерського обліку або однією із сторін, не передбачено ведення спільних справ та не передбачено розподілу прибутку між сторонами, тощо. 
          Відповідно до ст.875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
          Подібні за змістом норми закріплені у ст.318 Господарського кодексу України.
          Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що спірний договір за своєю природою є договором забудови земельної ділянки з елементами договору будівельного підряду, оскільки такий містить, зокрема умови щодо порядку виконання та строків будівельних (реставраційних) робіт, порядок прийняття таких робіт та визначено правовий статус замовника та забудовника, порядок фінансування будівельних (реставраційних) робіт, а також передбачено розподіл прав і обов`язків сторін договору щодо виконання таких будівельних (реставраційних) робіт. 
          Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Перевіряючи доводи прокурора про неврахування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення правових висновків Верховного Суду у постанові від 11.07.2019 у справі №910/10673/18, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи помилковими, оскільки у справі № 910/10673/18 умови спірного договору були іншими ніж умови спірного договору у цій справі.
          Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що під час укладення спірного договору до правовідносин у даній справі підлягають застосуванню норми спеціального законодавства, а саме Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих наук та статусу їх майнового комплексу», відповідно до статті 3 якого Національна академія наук України, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу Національної академії наук України, забезпечує реалізацію прав держави як власника цих об`єктів, пов`язаних з ефективним їх використанням та розпорядженням у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб, здійснює інші повноваження з управління, передбачені законодавством України, щодо об`єктів державної власності, які належать до майнового комплексу Національної академії наук України.
          Таким чином, з урахуванням норм наведеного законодавства та встановлених обставин справи, оскільки укладений між відповідача спірний договір не є договором про спільну діяльність, то для його укладення Карпатському відділенню Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України було достатньо отримати погодження НАН України, що мало місце у даному випадку та підтверджується документальними доказами у справі.
          Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, якщо погодитись із помилковими доводами прокурора щодо правової природи спірного договору та розцінювати його як договір про спільну діяльність, то в такому випадку безпідставними будуть доводи про порушення Карпатським відділенням Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН порядку укладення такого договору в частині його погодження.
          Матеріалами справи підтверджується, що постановою бюро президії Національної академії наук України №55 від 05.03.2014 вирішено погодити укладення договору на проведення ремонтно-реставраційних робіт та будівництво багатоквартирних будинків з адміністративними приміщеннями на вищевказаних земельних ділянках та на умовах запропонованого проекту договору, які відповідають умовам спірного договору у даній справі.
          В подальшому, як описано вище, НАН України відповідно до вимог Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012, з доданим проектом розпорядження Кабінету Міністрів України та проектом цього ж договору, зверталося листом №18/1410-1 від 17.08.2015 до Прем`єр-міністра України з метою погодження такого договору, що підтверджується переліком документів до вказаного листа.
          Наведеним спростовуються доводи прокурора та представника Кабінету Міністрів України, що на адресу Кабінету Міністрів України не надходили зазначені документи для їх розгляду та погодження.
          Проте, в подальшому мало місце переадресування зазначених листів НАН України, зокрема Міністерству юстиції України та Міністерству економічного розвитку і торгівлі України, які входять в структуру Кабінету Міністрів України, але вказані міністерства не вказали на будь-які недоліки поданих документів НАН України та не прийняли рішення про погодження або про відмову у погодженні відповідного договору.
          Водночас, виходячи із системного аналізу змісту листів зазначених міністерств встановлено, що договір, який НАН України просило погодити та є предметом спору у даній справі не є договором про спільну діяльність. Зазначені міністерства наводили обґрунтування своїх пояснень, зокрема з урахуванням норм спеціального Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих наук та статусу їх майнового комплексу», відповідно до приписів якого для укладення відповідного договору достатньо отримати погодження НАН України.
          Відповідно до положень ст. 2 ГПК України, верховенство права є одним з основних принципів (засад) господарського судочинства.
          Зміст цього принципу полягає в тому, що верховенство права є засобом для досягнення внутрішньої мети права і правової системи загалом - забезпечення пріоритету природних прав людини. Принцип верховенства права є істотною характеристикою співвідношення між людиною і державою. За допомогою його дії діяльність держави спрямовується на виконання мети - утвердження і забезпечення прав людини.
          Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
          Згідно з положеннями статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику ЄСПЛ як джерело права. Зазначені рішення ЄСПЛ застосовуються у цій справі як джерело права.

          З огляду на викладене, апеляційний господарський суд  вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема за якою ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" і "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" і "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії"). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі"). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії", "Трґо проти Хорватії"). 
          Такі ж характеристики принципу "належного урядування" ЄСПЛ навів у рішенні зі справи "Рисовський проти України". У вказаній справі ЄСПЛ визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами. ЄСПЛ наголосив, що процедура скасування рішень, на підставі яких добросовісні власники отримують право користування земельною ділянкою, яка дозволяє органам влади ретроспективно позбавляти особистих прав, наданих помилково, без будь-якого відшкодування добросовісним правовласникам, є порушенням гарантій статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
          За таких обставин, судова колегія вважає, що в даному випадку відсутні підставі стверджувати про порушення порядку укладення спірного договору, оскільки сторонами вчинені передбачені законодавством дії спрямовані на його погодження, і такий погоджено НАН України, з урахуванням наданих роз`яснень уповноважених державних органів які входять у систему органів виконавчої влади, яку очолює Кабінет Міністрів України, за наслідками розгляду відповідних звернень з доданими проектами розпоряджень КМУ та договору, а тому прокурором не доведено (не зазначено), які ще дії потрібно було вчинити для отримання погодження спірного договору.
          Доводи прокурора про те, що за наслідками реалізації договору Карпатське відділення Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України отримує нежитлові будівлі з невизначеними показниками загальної площі та техніко-економічними показниками і фактично втратить земельні ділянки на вул.Горбачевського, 19 та вул.Коцюбинського, 7 у м.Львові, а також наявне на них нерухоме майно, внаслідок чого відбудеться відчуження цих об`єктів державної власності всупереч закону є помилковими та спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідно до п.п.2.2.1., 2.2.2 договору сторони передбачили, що перелік та ознаки квартир та адміністративних площ, що передають відповідачем-2 відповідачу-1, визначаються сторонами у додаткових угодах до цього договору. Відсутність таких додаткових угод, на момент розгляду даної справи, не може розцінюватись як підстава для визнання цього договору недійним.
          Відповідно до умов договору, якими визначено терміни, що вживаються в цьому договорі, за результатами здійснення реконструкції об`єкту-1: триповерхового будинку по вул.Горбачевського, 19 у м.Львові, загальною площею 768, 90 кв.м. будуть проведені ремонтно-реставраційні роботи з надбудовою 131,40 м.кв. нових площ;
          Об`єкт-2: багатоквартирний житловий будинок з вбудованими адміністративними приміщеннями по вул.Горбачевського, 19 у м.Львові, на земельній ділянці-1, будівництво якого здійснюється відповідно до умов договору;
          Об`єкт-3: багатоквартирний житловий будинок з вбудованими адміністративними приміщеннями по вул.Коцюбинського,7 у м.Львові, на земельній ділянці-2, який буде створено шляхом реконструкції з 2-х поверхового корпусу В-3, 2-х поверхового корпусу А-2 та слюсарної майстерні В-1.
          Відповідно до п.2.2.2. договору 1300 кв.м. адміністративних площ в об`єкті-1 та об`єкті-3 передаються Карпатському відділенню Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України протягом 30 днів після введення об`єктів в експлуатацію.
          Виходячи із змісту наведених умов договору, загальна площа об`єкта-1 буде збільшена на 131,40 кв.м., при цьому, решта із 1300 м.кв. буде передана відповідачу-1 із адміністративних площ об`єкта-3, який буде збудований шляхом проведення реконструкції 2-х поверхового корпусу В-3, 2-х поверхового корпусу А-2 та слюсарної майстерні В-1.
          При цьому, умовами договору не передбачено відчуження адміністративних приміщень загальною площею 1220,5 м.кв. за адресою: м.Львів, вул.Коцюбинського, 7 і такі не вибувають із державної власності НАН України, а проводиться їх реконструкція, за результатами якої Карпатському відділенню Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України будуть передані додаткові адміністративні площі у зазначених розмірах.
          Також пунктом 2.2.1. договору передбачено, що відповідачу-1 буде додатково буде передано 200 м.кв. житлових приміщень (квартир) відповідно до умов договору.
          Отже, спірним договором не передбачено умови щодо відчуження закріпленого за Карпатським відділенням Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України нерухомого майна та/або земельних ділянок за відповідним адресами, які закріплені за ним на праві постійного користування.
          Тому, необґрунтованими є доводи прокурора з покликанням на норми ст.178 ЦК України щодо обмеженої оборотоздатності майна відповідача-1, оскільки в даному випадку вищевказані об`єкти нерухомості не є вкладом у спірний договір, а є об`єктом проведення ремонтно-реставраційних та будівельних робіт, що не суперечить нормам чинного законодавства і такі об`єкти нерухомості не вибувають з державної власності. 
          Окрім цього, помилковими є доводи, що реалізація умов спірного договору призведе до втрати права користування земельними ділянками Карпатським відділенням Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України згідно із ст. ст. 42, 120 Земельного кодексу України, оскільки норми ст. 120 Земельного кодексу України не підлягають до застосування у спірних правовідносинах і не поширюються на випадки набуття права власності на багатоквартирний будинок.
          Відповідно до п. «е» ч.4 ст.84 Земельного кодексу України земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Національної академії наук України, державних галузевих академій наук, належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, а відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №280375999 від 21.10.2021, №280376278 від 21.10.2021 земельні ділянки за адресами: м.Львів, вул.Горбачевського І., 19, площею 0,3893 га, кадастровий номер:4610136900:03:001:0049; м.Львів, вул. Коцюбинського М., 19, площею 0,1449 га, кадастровий номер:4610136600:06:006:0010, зареєстровані на праві державної власності за Національною академією наук України та передані в постійне користування Карпатському відділенню Інституту геофізики ім.С.І. Субботіна НАН України.
          Наведеною нормою законодавства обмежено можливість передачі у приватну власність земельних ділянок, які використовуються Національною академією наук України.
          Разом з тим, доводи про застосування, зокрема норми ч.1 ст.42 Земельного кодексу України, якою передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, не входять до предмету доказування у даній справі відповідно до ст.76 ГПК України, оскільки порядок та підстави набуття права власності на відповідні об`єкти будівництва не є предметом спірного договору, умови якого також і не передбачають надання земельних ділянок державної власності в користування.
          Отже, відповідно до наведених обставин, при укладенні спірного договору не встановлено порушення норм земельного законодавства. 
          Перевіряючи доводи прокурора про те, що укладення спірного договору не відповідає положенням статутів НАН України та Карпатського відділення Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України, судовою колегією встановлено, що такі спростовуються матеріалами справи.
          Відповідно до п.1.1 статуту НАН України, НАН України є вищою науковою самоврядною організацією України, що заснована на державній власності.
          Пунктом 1.12 статуту передбачено, що НАН України наділена правом управління своєю діяльністю, відповідно до законодавства і цього статуту володіє, користується і розпоряджається майном, що перебуває у державній власності та належить їй на правах господарського відання.
          Згідно із п.1.13 статуту державне майно передається НАН України у безстрокове безоплатне користування без права зміни його форми власності та використовується відповідно до законодавства та статуту НАН України.
          Пунктом 2.2.25 статуту передбачено, що НАН України відповідно до основних завдань веде будівництво об`єктів наукового, житлового та іншого соціального призначення.
          Відповідно до п.1.1. статуту Карпатського відділення Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України, відділення інституту геофізики є державною бюджетною неприбутковою науковою установою, що заснована на державній власності, перебуває у віданні НАН України та входить до складу Відділення наук про Землю НАН України.
          Пунктом 1.4 статуту передбачено, що Карпатське відділення Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України є юридичною особою, має самостійний баланс, круглу печатку зі своїм найменуванням, інші необхідні печатки та штампи, рахунки в національній та іноземній валюті, відкриті відповідно до законодавства України, веде діловодство та бухгалтерський облік згідно з законодавством України.
          Карпатське відділення Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України має право укладати угоди, набувати майнових та немайнових прав, нести відповідальність, бути позивачем та відповідачем у суді відповідно до законодавства.
          Пунктом 2.2.20 статуту передбачено, що Карпатське відділення Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України відповідно до основних завдань веде будівництво, реконструкцію, а також капітальний ремонт своїх основних фондів, об`єктів наукового, житлового та соціального призначення.
          Відповідно до п.5.7. статуту майно, що становить матеріально-технічну базу Карпатського відділення Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України, закріплюється за ним на основі права оперативного управління.
          Пунктом п.5.8. статуту передбачено, що Карпатське відділення Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України має право використовувати належне йому майно для участі у цивільних відносинах, у тому числі для ведення фінансово-господарської діяльності, будівництва об`єктів наукового та соціального призначення відповідно до цілей його утворення та в межах цивільної правоздатності.
          Таким чином, НАН України та установи, які перебувають у її віданні та підпорядкуванні, а в даному випадку Карпатське відділення Інституту геофізики ім.С.І.Субботіна НАН України, наділені правами самостійно визначати мету, напрямки, види й обсяги участі у цивільних та господарських правовідносинах, в тому числі шляхом укладання відповідних договорів для проведення ремонтно-реставраційних та будівельних робіт з суб`єктами господарювання приватного сектору економіки, включаючи право будівництва об`єктів наукового, житлового та іншого соціального призначення на земельних ділянках державної власності, які передані вказаним установам на праві постійного постійного користування з подальшим отриманням у власність частини житлових та нежитлових приміщень таких об`єктів з метою покращення матеріально-технічної бази та вирішення питань забезпечення житлом працівників установ та організацій НАН України.
          Наведене відповідає нормам чинного законодавства, яке визначає правовий статус майна, яке передається НАН України згідно із ст. ст.7, 17 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та ст.3 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» та підтверджується листом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №2412-05/32483-03 від 14.09.2017. 
          Покликання прокурора на порушення вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини»,  а також про нецільове використання земельних ділянок, колегія суддів вважає помилковими, оскільки порядок проведення ремонтно-реставраційних та будівельних робіт регулюється нормами чинного законодавства шляхом видачі містобудівних умов та обмежень, отримання відповідних погоджень, дозволу чи декларації на проведення відповідних робіт, що не входить до предмету доказування у даній справі.
          Окрім цього, прокурором не доведено та не надано доказів встановлення меж історичного ареалу м.Львова відповідно до вимог ст.32 Закону України «Про охорону культурної спадщини».
          За таких обставин, судова колегія вважає, що висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову є обгрунтованим, відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
          Відповідно до ч.4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          Відповідно до приписів ст.23 Закону України "Про прокуратуру  - представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша);прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань (абзаци перший - третій частини третьої); наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді (абзац перший частини четвертої).
          Судова колегія вважає доведеними прокурором підстави здійснення представництва інтересів держави та подання позову у даній справі в особі Кабінету Міністрів України та Львівської обласної державної адміністрації.
          Разом з тим, беручи до уваги положення ст. 53 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Велика Палата Верховного Суду у справі № 911/2169/20 (постанова від 06.07.2021) дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 названого Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в інтересах якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.
          Окрім цього, в постанові від 18.11.2022 у справі № 914/2656/21 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду відступив від висновку щодо можливості звернення прокурора із позовом в інтересах держави в особі суб`єкта, який не є суб`єктом владних повноважень, який (висновок) викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21.
          Згідно з положеннями частин третьої, четвертої ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, і невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
          Водночас пунктом 2 частини першої статті 226 ГПК України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
          З огляду на відповідні законодавчі положення, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, оскільки Національна академія наук України в особі якої (поряд з іншими особами) прокурором подано позов в інтересах держави не є органом державної влади чи місцевого самоврядування і не є суб`єктом владних повноважень, як юридична особа спроможна самостійно захистити в суді свої права та/або законні інтереси в разі їх порушення, відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави у цій справі в особі Національної академії наук України.
          Відповідно до ч.1 ст.278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених   статтями 226 та 231 цього Кодексу.
          Таким чином, рішення Господарського суду Львівської області від 04.07.2022 у справі №914/4127/21 про відмову в позові в частині позовних вимог Керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної академії наук України належить скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов залишити без розгляду.
          Судові витрати.
          Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
          Враховуючи зазначене, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає залишенню за апелянтом.
          Керуючись ст.ст. 129, 226, 269-270, 275-276, 278, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

           1. Апеляційну скаргу Керівника Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.
           2.Рішення Господарського суду Львівської області від 04.07.2022 у справі №914/4127/21 про відмову в позові в частині позовних вимог Керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної академії наук України скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов залишити без розгляду.
           3.В решта частині рішення Господарського суду Львівської області від 04.07.2022 у справі №914/4127/21 залишити без змін.
           4. Судовий збір залишити за апелянтом.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення. 
          Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

          Справу повернути до Господарського суду Львівської області
          Повний текст постанови складено 06.03.2023.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                            О.І. МАТУЩАК

Судді                                                                                                    Г.Т. КОРДЮК

                                                                                                    О.С. СКРИПЧУК