ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/242/22                                                                      

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

01 березня 2023 року                                                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.
За участю секретаря: Ревва Е.Г.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2022 року, суддя Гайдаш В.А., у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування рішення,-

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у якому просить  визнати протиправною та скасувати постанову від 10.12.2021 №303608, відповідно до якої  на нього було накладено штраф у розмірі 17000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що  на час проведення відповідачем перевірки та прийняття оскаржуваної постанови, на законодавчому рівні не існувало визначеної форми квитково-касового листа та порядку його ведення, хоча квитково-касовий лист є лише обов`язковим документом для здійснення регулярних пасажирських перевезень згідно із статтею 39 Закону №3492. Також позивачем вказано, що рейдова перевірка автобуса марки БАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу, проведена відповідачем не під час здійснення перевезення пасажирів, а під час стоянки цього автобуса на території АС-3 (без пасажирів) з метою підготовки до обслуговування маршруту «Черкаси-Сокирно №121». Позивачем одразу перед початком обслуговування цього маршруту за допомогою автобуса марки БАЗ д.н.з. НОМЕР_1 забезпечено водія   ОСОБА_2 всіма необхідними документами (у тому числі індивідуальною контрольною книжкою водія; квитково-касовим листом; схемою маршруту, таблицею вартості проїзду), які випадково під час зміни забрав із собою інший водій цього автобуса.
Відповідно до ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 31.01.2021 розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2022 адміністративний позов задоволено.
Не погодившись рішенням Черкаського окружного адміністративного суду  Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2022 року та ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 12.10.2021 старшим державним інспектором Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Клименком І.С. було проведено рейдову перевірку автобуса марки БАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , на території АС-3, що розташована за адресою: м. Черкаси, вул. Гоголя, 293, щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Результати перевірки оформлені актом від 12.10.2021 №319083.
Вказаною рейдовою перевіркою встановлено, що о 10 год. 09 хв. у водія автобуса марки БАЗ д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_3 на момент проведення перевірки на території АС-3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 були відсутні документи, перелік яких визначений ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: у водія відсутня - індивідуальна контрольна книжка; квитково-касовий лист; схема маршруту, таблиця вартості проїзду.
За наслідками проведеної перевірки та розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, Центральним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки 10.12.2021 винесено постанову №303608, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн.
Нажаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Законом України «Про автомобільний транспорт» визначено значення пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами.
Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, (далі - Порядок №1567) органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.
Пунктом 14 Порядку №1567визначено, що рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про автомобільний  транспорт» №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог    статті 21    цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів. Згідно статті 39 Закону України №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських перевезень:
- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;
- для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.
Отже, вищезазначениииим законом визначено перелік документів, які мають бути під час здійснення пасажирських перевезень, а також зазначено, що можуть бути інші документи, передбачені законодавством.
Окрім зазначеного Закону, розроблено та прийнято нормативно-правові акти, які визначають  документи, що мають бути у водіїв під час здійснення перевезення пасажирів.
Так, Міністерством транспорту та зв`язку України затверджено Положення №340 від 07.06.2010  про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів.
Згідно з п.6.1 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
За змістом п 6.3  водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Як убачається з акту перевірки,  від час проведення перевірки у водія автобуса марки БАЗ д.н.з НОМЕР_1 індивідуальна контрольна книжка водія, була відсутня.
Проте, до позовної заяви позивачем було долучено індивідуальну контрольну книжку водія ОСОБА_3 за жовтень 2021 року.
Окрім того, судом встановлено, що 12.10.2021 старшим державним інспектором Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Клименком І.С. було проведено рейдову перевірку автобуса марки БАЗ д.н.з. НОМЕР_1  на території АС-3, що розташована за адресою: м. Черкаси, вул. Гоголя, 293.
Отже, рейдова перевірка автобуса марки БАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу, проведена відповідачем не під час здійснення перевезення пасажирів, а під час стоянки цього автобуса на території АС-3 (без пасажирів) та початку його підготовки до обслуговування маршруту «Черкаси-Сокирно №121».
Як встановив суд першої інстанції, одразу перед початком обслуговування маршруту «Черкаси-Сокирно №121» за допомогою автобуса марки БАЗ д.н.з. НОМЕР_1 було забезпечено водія ОСОБА_3 всіма необхідними документами (у тому числі індивідуальною контрольною книжкою водія; квитково-касовим листом; схемою маршруту, таблицею вартості проїзду), які випадково під час зміни забрав із собою інший водій цього автобуса.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що 12.10.2021 під час обслуговування маршруту «Черкаси-Сокирно №121» автобусом марки БАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , у водія ОСОБА_3 були наявні всі необхідні документи для здійснення перевезення пасажирів, а виявлені та зафіксовані в акті перевірки від 12.10.2021 №319083 відомості щодо відсутності вищенаведених документів - мало місце не під час здійснення перевезення пасажирів, а під час стоянки автобуса марки БАЗ д.н.з. НОМЕР_1 на території АС-3 (без пасажирів) та лише його підготовки до обслуговування маршруту «Черкаси-Сокирно №121».
Що стосується квитково-касового листа, то тут зауваження позивача колегія суддів вважає слушними, оскільки відсутність затвердженої форми і змісту вказаного документа ставить перевізника у невизначене становище і ускладнює належне виконання вимог Закону № 2344-ІІІ.
Так, відповідно ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III (далі - Закон №2344-III) автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Дана норма Закону також визначає перелік документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Наказом Міністерства транспорту України від 31.05.2000 №279 затверджено Інструкцію про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним транспортом та готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу, додатком №13 до якої затверджено форму квитково-касового листа.
Згідно із    наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25 травня 2006 року №503 наказ №279 втратив чинність.
Отже, на час проведення відповідачем перевірки та прийняття оскаржуваної постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу на ФОП, на законодавчому рівні не існувало визначеної форми квитково-касового листа та порядку його ведення, хоча квитково-касовий лист є лише обов`язковим документом для здійснення регулярних пасажирських перевезень згідно із статтею 39 Закону №3492.
Відповідно до статті 39 Закону №2344-III    автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для регулярних пасажирських перевезень: для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
Отже, приписи статті 39 Закону №3492    є нечіткими, неузгодженими і непередбачуваними у застосуванні, адже допускають декілька варіантів юридично значимої поведінки суб`єктів правовідносин та множинне розуміння їх обов`язків, що є порушенням принципу правової визначеності.
Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості та однозначності правових норм, зокрема, передбачуваності (прогнозованості) законодавчої політики в соціальній сфері та стабільності правових норм як відсутності частого внесення змін до нормативно-правових актів. Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій та правовідносин, що виникають.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини ступінь чіткості, що має забезпечуватися у формулюваннях національних законів - яка в жодному випадку не може передбачити всі непередбачувані обставини, - значною мірою залежить від змісту даного документа, сфери, на яку поширюється даний закон, а також кількості та статусу тих, кому цей    закон    адресований (рішення у справі Вогт (Vogt v. Germany) від 02.09.1995).
Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.
Оскільки відсутність на законодавчому рівні затвердження форми квитково-касового листа та порядку його ведення, положення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині зобов`язання водія мати квитково-касовий лист суперечать загальним принципам правової визначеності.
Таким чином відсутність підстав для застосовування до позивача адміністративно-господарського штрафу за відсутності у водія автобусу заповненого квитково-касового листа, оскільки форма та порядок ведення зазначеного документу не передбачені чинним законодавством.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №802/1836/17-а.
Доводи скаржника про те, що на момент перевірки у водія були відсутні документи, колегія суддів вважає безпідставними.
Як вже зазначено колегією суддів, рейдова перевірка автобуса марки БАЗ  проведена  на території АЗ-3, тобто не під час здійснення перевезення пасажирів, а як зазначив позивач, під час підготовки до рейсу.
Доказів, які б свідчили, що  перевірка проводилась під час здійснення рейсу автобусом, відповідач не надав.
Окрім акта перевірки,  доказів вищезазначеного правопорушення відповідач не надав. Також відсутні у справі пояснення водія щодо обставин перевірки, наявності чи відсутності у нього необхідних документів.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2022 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2022 року - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Степанюк А.Г.