ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1403/23 Справа № 235/7076/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Назаренко Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг
Справа № 235/7076/21
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Хейло Я.В.,
суддів – Мірути О.А., Тимченко О.О.,

сторони
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та одноразової допомоги, яке ухвалене суддею Назаренко Г.В. у місті Покровську Донецької області, повне судове рішення складено 11 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та одноразової допомоги.
В обґрунтування позову зазначив, що  перебував у трудових відносинах з відповідачем з 2 серпня 1995 року по 11 серпня 2021 року, звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП.
В день звільнення відповідач не провів із ним остаточного розрахунку, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 94 108,18 грн за період: грудень 2019 року – квітень 2020 року, квітень 2021 року – серпень 2021 року.
Крім того, на підставі п.8.10 Колективного договору просив стягнути одноразову допомогу при звільненні як працівник, що має право на пенсію за віком, при першому його звільненні, враховуючи його стаж праці в галузі у 26 років, складає чотиримісячний середній заробіток, тобто 109 469,20 грн.
Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з оплати праці у розмірі 94 108,18 грн. та відповідно до п.8.10 колективного договору одноразову допомогу у розмірі 109 469,20 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2021 рокупозов  ОСОБА_1  до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної платі та одноразової допомоги задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь  ОСОБА_1  заборгованість по заробітній платі за період: грудень 2019 року - квітень 2020 року, квітень 2021 року – серпень 2021 року в сумі 94 108 гривень 18 копійок без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» в дохід держави судовий збір в розмірі 941 гривні 14 копійок.
Допущено негайне виконання судового рішення в частині присудження виплати заробітної плати за квітень 2020 року в сумі 18 гривні 35 копійок без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю. посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи. 
Вказує, що відповідач у відзиві вказав, що вихідна допомога у розмірі 69391,20 грн. була перерахована позивачу, однак це не відповідає дійсності, та відповідач доказів виплати цієї суми не надав. 
Крім того, суд першої інстанції вказав у мотивувальній частині про те, щ згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 975 від 05.10.2021 року заборгованість перед позивачем складає 182383,67 грн. після утримання обов`язкових платежів та зборів. Вважає, що суд мав стягнути хоча б цю суму на його користь. 
Крім того, вважає, що у його випадку вищу юридичну силу має не правова позиція Верховного суду у справі № 235/4478/17, а Закон України «Про оплату праці», згідно ст.21 якого працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору, тобто у його випадку відповідно до п.8.10 Колективного договору. 

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, як необґрунтовану, а рішення суду – без змін. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 2 серпня 1995 року (наказ № 640/к від 02.08.1995р.) по 11 серпня 2021 року (наказ № 2031/к від 11.08.2021р.), звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст.38 КЗпП (а.с.8-9).
Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 975 від 05.10.2021року заборгованість з виплати заробітної плати перед ОСОБА_1 складає за грудень 2019 року – квітень 2020 року, квітень 2021 року – серпень 2021 року – 182 383,67 грн, у тому числі виплата на пенсію 68 265,77 грн (3-хм.) після утримання обов`язкових податків та зборів.
Відповідно до п.8.10 Колективного договору державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», зареєстрованого виконавчим комітетом Родинської міської ради за реєстраційним №1 24 квітня 2017 року № 02-47-246 від 05 травня 2017 року, працівнику, який має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з підприємства (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни і правил техніки безпеки), виплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше: для чоловіків: 10 років - середньомісячний заробіток, 15 років - двохмісячний середній заробіток, 20 років - трьохмісячний середній заробіток, 25 років - чотирьохмісячний середній заробіток, 30 років і більш - п`ятимісячний середній заробіток. Виплату здійснювати за рахунок коштів прибутку підприємства.
Зі звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» за 2020 року графа «Чистий фінансовий результат: прибуток» містить прочерк, а графа «збиток» - цифру «191057» , за 9 місяців 2021 року графа «Чистий фінансовий результат: прибуток» містить прочерк, а графа «збиток» - цифру «333993»

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2022 року – залишити без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що   право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем і підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за період: грудень 2019 року – квітень 2020 року, квітень 2021 року – серпень 2021 року в сумі 182 383,67 грн. грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів., водночас суми підлягають стягненню у розмірі 94 108,18 грн., тобто у межах позовних вимог. Щодо вимоги про стягнення одноразової допомоги відповідно до п.8.10 Колективного договору, то за умов відсутності прибутку на підприємстві відповідача у нього немає можливості для виплати позивачу одноразової допомоги, таким чином, права позивача не були порушені.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 ст.94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Отже, законом передбачено, що при зв ільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.
Водночас апеляційний суд також враховує положення ч.1 ст.76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи, в довідці № 975 від 05.10.2021 року, яку було додано відповідачем до відзиву на позовну заяву, визнано факт наявності заборгованості з виплати заробітної плати перед ОСОБА_1  за грудень 2019 року – квітень 2020 року, квітень 2021 року – серпень 2021 року в сумі 182 383,67 грн., після утримання обов`язкових податків та зборів. Дана довідка підписана уповноваженими особами, розрахунок зазначений у ній не оспорено позивачем, отже за таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано прийняв її у якості належного доказу.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також вірно застосував положення ст.13 ЦПК України, згідно яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем було заявлено вимогу про стягнення на свою користь 94 108,18 грн. заборгованості по заробітній платі, то суд першої інстанції, застосувавши принцип диспозитивності, вірно присудив до стягнення на користь позивача саме зазначену суму. 
Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення на користь позивача заборгованості із заробітної плати.
Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01 липня 1993 року визначено, що положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди» та ст.18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.
Відповідно до п. 8.10 Колективного договору державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», зареєстрованого виконавчим комітетом Родинської міської ради за реєстраційним №1 24 квітня 2017 року № 02-47-246 від 05 травня 2017 року, працівнику, який має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з підприємства (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни і правил техніки безпеки), виплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше: для чоловіків: 10 років - середньомісячний заробіток, 15 років - двохмісячний середній заробіток, 20 років - трьохмісячний середній заробіток, 25 років - чотирьохмісячний середній заробіток, 30 років і більш - п`ятимісячний середній заробіток. Виплату здійснювати за рахунок коштів прибутку підприємства.
Зі звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» за 2020 року графа «Чистий фінансовий результат: прибуток» містить прочерк, а графа «збиток» - цифру «191057» , за 9 місяців 2021 року графа «Чистий фінансовий результат: прибуток» містить прочерк, а графа «збиток» - цифру «333993».
Отже, вбачається, що за минулі роки підприємство відповідача було збитковим, що не заперечується сторонами.
Таким чином, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки підприємство не отримувало прибутку, відповідач не мав джерела для виплат позивачеві одноразової допомоги в розмірі чотиримісячного середнього заробітку при звільненні з роботи згідно колективного договору. 
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 235/4478/17.
Посилання позивача на положення ст.21 ЗУ «Про оплату праці» не випливають на правову оцінку, оскільки дані положення не суперечать висновку суду першої інстанції. 
Так, у ч.1 зазначеної статті вказано, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. 
Умовами п.8.10 Колективного договору ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» передбачено, що виплата одноразової допомоги може здійснюватися за рахунок коштів прибутку підприємства, який у даному випадку відсутній.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
       
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2021 року  - залишити без задоволення.
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2021 року   - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: