ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

23 січня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 761/4218/20
Головуючий у першій інстанції – Рахманкулова І. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/7/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л. 
секретар: Поклад Д.В. 

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
третя особа: Публічне акціонерне товариство ”Закритий Недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд ”Лінтер”

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції  цивільну   справу   за  апеляційною   скаргою  ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 02 березня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 11 березня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів, третя особа: Публічне акціонерне товариство ”Закритий Недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд ”Лінтер”,

                          В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4    про   повернення   безпідставно   набутих  коштів  в  сумі 1 175 500 грн. 88 коп. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що 26.09.2017 року вона продала належну їй квартиру у м.Чернігові, оскільки за домовленістю з дочкою, яка раніше виїхала жити у м.Київ та винаймала житло, позивач хотіла придбати квартиру у м.Києві. З даною метою позивач займалась пошуком квартири у м.Києві. Восени 2017 року позивач зарезервувала квартиру АДРЕСА_1 . Позивач вказувала, що оскільки на той момент між нею та її дочкою, яка є відповідачем у даній справі, були довірливі відносини, і дочка жила в м. Києві, то вони домовились, що ОСОБА_4 буде займатися всіма технічними питаннями для купівлі квартири, а в подальшому, коли будинок буде повністю збудовано та здано в експлуатацію, право власності на вказану квартиру мало бути оформлено на позивача, так як квартира була повністю оплачена грошима, що належали позивачу, зокрема, 31 000 доларів США зняті з рахунку в банку, а інші - 9 600 доларів США були власними заощадженнями ОСОБА_1 . Позивач зазначала, що загалом на   купівлю   квартири   нею  17.01.2018  року  було  передано  відповідачу 41   660   доларів   США,   що   еквівалентно   на   той час 1 193 666 грн. 32 коп. 17.01.2018 року, як стверджувала позивач, відповідач в її присутності, та свідка ОСОБА_5 уклала договір банківського рахунку з ПАТ ”Кристалбанк”, і відкрила на своє ім`я поточний рахунок в гривнях для зберігання грошей та здійснення розрахунково-касового обслуговування, який вимагався забудовником для оформлення квартири. Позивач вказувала, що за один день обміняти всю суму у розмірі 41 660 доларів США в національну валюту не вдалося, адже 17.01.2018 року було обміняно в національну валюту частину доларів, а саме, отримано від обміну 1 126 305 грн., які позивач разом із дочкою поклали на її рахунок в банку. При цьому, частину коштів позивач залишила дочці 17.01.2018 року з метою, щоб вона їх наступного дня обміняла в національну валюту, і поклала на рахунок в банку для повного погашення вартості квартири, оскільки ОСОБА_1 терміново треба було їхати в м.Чернігів. Позивач стверджувала, що 18.01.2017 року ОСОБА_4 довнесла кошти, та уклала на своє ім`я попередній договір купівлі-продажу квартири з ПАТ ”Закритий Недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд ”Лінтер”. При цьому, позивач вказує, що з відповідачем у неї була домовленість відносно того, що після закінчення будівництва та прийняття його в експлуатацію, основний договір купівлі-продажу буде оформлено на позивача, оскільки така можливість була передбачена попереднім договором. Обгрунтовуючи вимоги заявленого позову, ОСОБА_1 зазначала, що у липні 2019 року у неї стався конфлікт із дочкою, внаслідок чого позивач зверталась до правоохоронних органів. Після вказаних подій, як стверджує позивач, дочка не з`являлась, не відповідала на дзвінки позивача, її акаунти в соцмережах було заблоковано. ОСОБА_1 вказувала, що 28.10.2019 року відповідач зателефонувала позивачу, і повідомила, що вона вже оформила право власності на квартиру у м. Києві на своє ім`я, і що вона з самого початку планувала шляхом обману оформити квартиру на себе та привласнити кошти позивача. ОСОБА_1 зазначала, що її дочка ОСОБА_4 , порушуючи всі їх домовленості, залишила позивача без житла, безпідставно набула та збагатилася за рахунок матері коштами в сумі 1 175 500 грн. 88 коп., у зв`язку з чим, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані кошти на підставі статті 1212 ЦК України.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.03.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 було задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 888 230 грн. 60 коп. В іншій частині вимог, судом відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 7 941 грн. 36 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 24.03.2021  року  заяву  ОСОБА_1   про відшкодування судових витрат - задоволено частково. Заяву представника відповідача - адвоката Туки С.М. про відшкодування судових витрат - задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 6 649 грн. 28 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в сумі 6 110 грн. В іншій частині заяв - судом відмовлено.          

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.03.2021 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 888 230 грн. 60 коп., та ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 02.03.2021 року, у оскаржуваній частині, є незаконним, та таким, що ухвалено судом із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. При цьому, апелянт зауважує про недоведеність позивачем обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Доводи апеляційної скарги зазначають, що всупереч статті 1212 ЦК України, по справі не доведено факт набуття відповідачем грошових коштів позивача. Апелянт стверджує, що належним підтвердженням набуття грошових коштів можуть слугувати виключно письмові докази (розписка, акт прийому-передачі, банківська квитанція, платіжне доручення чи будь-який інший касовий документ банку), при цьому, наявність коштів в сумі 31 000 доларів США у позивача не може свідчити про те, що на рахунок відповідача у АТ ”Кристалбанк” були внесені кошти ОСОБА_1 , зняті нею із депозитного рахунку. Апелянт ставить під сумнів показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відносно того, що позивач сплачувала власні кошти за придбання квартири. Зокрема, апелянт вказує, що викликають сумніви показання свідка ОСОБА_8 відносно того, що вона разом із позивачем ОСОБА_1 17.01.2018 року перебувала у м.Києві, та особисто була присутня у відділенні банку, і бачила, як позивач знімала зі свого рахунку кошти в сумі 31 000 доларів США та вносила дані кошти на рахунок відповідача. Апелянт стверджує, що 17.01.2018 року свідок ОСОБА_8 не могла перебувати разом  із позивачем, оскільки була в цей день на роботі. Апелянт  вказує про необхідність повторного допиту свідка ОСОБА_8 , яка працює лікарем у КНП ”Чернігівська міська лікарня №4”, та витребування інформації щодо графіку її роботи. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає про доведеність нею джерел походження коштів, внесених на власний рахунок в АТ ”Кристалбанк”, зокрема, це є виписки АТ КБ ”ПриватБанк”, договір купівлі-продажу транспортного засобу №8045/2017/541545 від 14.07.2017 року, з якого вбачається одержання відповідачем 140 000 грн., а також договір позики від 25.12.2017 року із ОСОБА_9 , відповідно до якого відповідач одержала у позику 650 000 грн. За наведених обставин, із посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.07.2018 року у справі №732/723/17, в доводах апеляційної скарги апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про належність обраного позивачем способу захисту, та вказує, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або збереження його без достатніх правових підстав, виключається можливість застосування положень ч.1 статті 1212 ЦК України. Апелянт зазначає, що 24.11.2020 року Шевченківським районним судом м.Києва було відкрито провадження у справі з приводу набуття майна, яке було придбане за рахунок коштів, внесених 17.01.2018 року на рахунок відповідача у АТ ”Кристалбанк”. Апелянт вказує, що після прийняття судом першої інстанції 02.03.2021 року оскаржуваного рішення у даній справі, позивач не вчинила жодних дій щодо відмови від поданого позову у справі №761/35725/20, яка розглядається у Шевченківському районному суді м.Києва. 

В частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.03.2021 року апелянтом не оскаржується.      

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4 , у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.03.2021 року.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_4 (після укладення шлюбу - ОСОБА_10 , згідно копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданого 18.02.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (а.с.106, том 4)), та її представник - адвокат Кушнеренко Є.Ю. підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги. 
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , в режимі відеоконференції, та її представник - адвокат Яковлев А.Л. просили залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_11 у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 02.03.2021 року у оскаржуваній апелянтом частині.  
В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи: Публічного акціонерного товариства ”Закритий Недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд ”Лінтер”, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку. 

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_11 (а.с.135 том 1).
Згідно договору №50179-04/840 на відкриття та обслуговування поточного рахунка в іноземній валюті фізичної особи-резидента від 25.08.2004 року (а.с.20-21,22, том1) на рахунок у ТОВ ”Укрпромбанк” ОСОБА_1   було  внесено  9 600  доларів  США,  що  еквівалентно 51 000 грн. 
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.09.2017 року, ОСОБА_1 продала квартиру АДРЕСА_2 . Сторони договору узгодили, що продаж квартири вчиняється за ціною 842 132 грн. 77 коп., що еквівалентно 32 000 доларів США (а.с.15-16, том 1). 
З платіжного доручення №3013_6 від 26.09.2017 року (а.с.17, том 1), вбачається, що ОСОБА_1 отримала від покупця квартири за договором купівлі-продажу від 26.09.2017 року кошти в сумі 842 132 грн. 77 коп.
26.09.2017 року, тобто в день продажу вказаної квартири, ОСОБА_1 уклала договір з ПАТ КБ  ”Приватбанк”, відповідно до якого внесла на вкладний рахунок кошти в розмірі 31 000 доларів США (а.с.18-19, том 1).
Згідно довідки АК ”Приватбанк” від 08.11.2019 року, ОСОБА_1 17.01.2018 року о 15:50 здійснила зняття грошових коштів з власного депозитного рахунку № НОМЕР_2 у відділенні за адресою: АДРЕСА_3 , в розмірі 31 000 доларів США (а.с.25, том 1). Вказана обставина також підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 за договором ”Приват-вклад” (а.с.23, том 1).
17.01.2018 року (а.с.29-30 том 1), ПАТ ”Кристалбанк” було відкрито ОСОБА_4 поточний рахунок № НОМЕР_3 у гривні, для зберігання грошей та здійснення розрахунково-касового обслуговування.
Згідно квитанцій №32666 від 17.01.2018 року та №33805 від 18.01.2018 року, ОСОБА_4 було внесено на власний рахунок у ПАТ ”Кристалбанк” кошти в сумі 1 126 305 грн. та  49 195 грн. 88 коп., відповідно (а.с.31, том1).
З платіжного доручення №33831 від 18.01.2018 року (а.с.32, том 1) вбачається, що з рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_3 у ПАТ ”Кристалбанк” на рахунок ПАТ ”Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд ”Лінтер” було перераховано кошти в сумі 1 175 500 грн. 88 коп. 
18.01.2018 року між ПАТ ”Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд ”Лінтер” (сторона - 1) та ОСОБА_4 (сторона - 2) було укладено та нотаріально посвідчено попередній договір № 3472/В5/236 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ’’, із запланованим терміном прийняття будинку в експлуатацію: 30.09.2018 року. Можливість зміни сторони - 2 договору передбачена пунктом 5.5. вказаного попереднього договору, яка могла відбуватися шляхом укладення відповідного договору про зміну сторони, із нотаріальним посвідченням такого договору (а.с.201-204, том 2).

Обґрунтовуючи вимоги заявленого позову, позивач вказувала, що вона продала належну їй квартиру у м.Чернігові, оскільки за домовленістю із дочкою ОСОБА_4 , яка проживала у м.Києві, ОСОБА_1 мала наміри придбати квартиру для проживання у м.Києві. Позивач зазначала, що вона займалась пошуком квартири у м.Києві, та зарезервувала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому, позивачу була видана проектна документація щодо конфігурації квартири та її метражу, зокрема, схематичний план квартири на відповідному бланку (а.с.27-28,  том 1),  а також у рахунку-фактурі  №000004057  від  18.01.2018 року,   платником   вказано  ОСОБА_4 ,  проте,  зазначено  контактний телефон  позивача, і її ім`я ” ОСОБА_12 ” (а.с.33, том 1). 
З інформації ТОВ  ”Компанія з управління активами  ”Будкепітал” (а.с.228-229, том 2) вбачається, що за номером телефону, який позивач вказала як власний, були здійснені вхідні та вихідні дзвінки, починаючи з 13.11.2017 року по 02.08.2019 року, а також в базі зазначена контактна особа  ” ОСОБА_12 ”.
Інформація аналогічного змісту була надана суду і ПАТ ”Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд ”Лінтер” (а.с.239-240, том 2).
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С., та зареєстрованого в реєстрі за №2941 (а.с.29-32, том 2), ПАТ ”Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд ”Лінтер” зобов`язалось передати, а ОСОБА_4 - прийняти та оплатити: майно-квартиру АДРЕСА_1 . Пунктом 2.1. даного договору сторони узгодили, що продаж вчинено за суму 1 182 742 грн. 16 коп., які покупець сплатив продавцю на момент вчинення нотаріальної дії. 
06.08.2019 року (а.с.42, том 1) приватним нотаріусом Киїського міського нотаріального округу Литвин А.С. було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

З договору позики грошей від 25.12.2017 року (а.с.33, том 2) вбачається, що з метою придбання квартири за будівельною адресою: АДРЕСА_4 ,  ОСОБА_9 передав ОСОБА_4 650 000 грн., що еквівалентно 23 132 доларів США у строк до 30.06.2019 року.
Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу 8045/2017/541545 від 14.07.2017 року (а.с.34, том 2) ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_13 придбала транспортний засіб марки OPEL VIVARO, 2007 року випуску. За домовленістю сторін, вартість автомобіля складає 143 651 грн. 20 коп. (п.3.1. даного договору).
Згідно виписок АТ КБ ПриватБанк, за період: 01.01.2015 - 01.01.2016, надходження по карті ОСОБА_4 складають 78 934 грн. 58 коп.; за період: 02.01.2016-01.01.2017,   відповідно,  183  892  грн.  72 коп.; за період: 01.01.2015-01.01.2018,  відповідно,  589  995  грн.  37  коп.; за період: 01.01.2018-01.01.2019, відповідно, 520 956 грн. 15 коп. (а.с.49,50, 51-58, 59-71, том 2).
З опитувального листа клієнта-фізичної особи, наданого суду АТ ”Кристалбанк”, заповненого ОСОБА_4 17.01.2018 року при оформленні банківського рахунку вбачається, що на час заповнення даного опитувального    листа    відповідач    ОСОБА_4     вказала,   що   вона тимчасово  не  працює; підприємницькою діяльністю вона не займається; дохід у неї відсутній; додатковий дохід у неї відсутній; сукупний середньомісячний дохід родини (без врахування особистого доходу) - менше 10 000 грн.; наявність депозитів в інших банках/фінансових установах - відсутня; джерелом надходження коштів відповідач зазначила: власні заощадження, фінансова допомога, в т.ч. родичів, третіх осіб, в графі: ”інше (зазначити джерело)” відповідачем вказано - ’’мати’’ (а.с.196, том 2).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 02.03.2021 року, у оскаржуваній апелянтом частині, а саме, в частині задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 888 230 грн. 60 коп., суд першої інстанції, із врахуванням: положень статті 1212 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини, правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10.06.2020 року у справі №310/5835/13-ц, провадження №61-46496св18, документально підтверджених фактичних обставин справи, а також показань допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції свідків, встановив та визнав доведеними ті обставини, що позивач мала намір придбати квартиру у м.Києві, займалась її пошуком, і з даною метою 26.09.2017 року продала свою квартиру у м.Чернігові, поклавши в цей же день кошти у розмірі 31 000 доларів США на рахунок в АТ ”Приватбанк”. Судом встановлено, що у день внесення грошових коштів за квартиру у м.Києві, а саме, 17.01.2018 року о 15 год. 50 хв. позивач зняла свої кошти з рахунку в Приватбанку в м.Києві в сумі 31 000 доларів США, та в присутності свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_5 нею було здійснено обмін доларів на гривню. При цьому, показаннями свідків підтверджено, що саме ці кошти в цей же день вносились на рахунок АТ ”Кристалбанк”, відкритий на ім`я ОСОБА_4 для оплати вартості квартири. За наведених обставин, оскільки вищевказані кошти були використані для придбання квартири, володільцем якої стала відповідач, суд першої інстанції дійшов висновку, що кошти в еквіваленті 31 000 доларів США, за курсом НБУ на день їх обміну в сумі 888 230 грн. 60 коп., є безпідставно набутим майном, і тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, на підставі статті 1212 ЦК України. Судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи відповідача відносно того, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, а саме, що позивачу необхідно звертатись до суду зовсім з іншим позовом - про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним в частині покупця та визнання її покупцем квартири. З даного приводу суд першої інстанції вказав, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18, від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16, провадження №12-187гс18, від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц, провадження №14-338цс18, від 02.07.2019 року у справі №48/340, провадження №12-14звг19, від 19.05.2020 року у справі № 916/1608/18.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки рішення суду першої інстанції від 02.03.2021 року, у оскаржуваній частині, щодо часткового задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову є такими, що не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють дані правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 02.03.2021 року у вказаній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   

Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 02.03.2021 року, у оскаржуваній частині, є незаконним, та таким, що ухвалено судом із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. При цьому, апелянт зауважує про недоведеність позивачем обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Доводи апеляційної скарги зазначають, що всупереч статті 1212 ЦК України, по справі не доведено факт набуття відповідачем грошових коштів позивача. Апелянт стверджує, що належним підтвердженням набуття грошових коштів можуть слугувати виключно письмові докази (розписка, акт прийому-передачі, банківська квитанція, платіжне доручення чи будь-який інший касовий документ банку), при цьому, наявність коштів в сумі 31 000 доларів США у позивача не може свідчити про те, що на рахунок відповідача у АТ ”Кристалбанк” були внесені кошти ОСОБА_1 , зняті нею із депозитного рахунку. Апелянт ставить під сумнів показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відносно того, що позивач сплачувала власні кошти за придбання квартири. Зокрема, апелянт вказує, що викликають сумніви показання свідка ОСОБА_8 відносно того, що вона разом із позивачем ОСОБА_1 17.01.2018 року перебувала у м.Києві, та особисто була присутня у відділенні банку, і бачила, як позивач знімала зі свого рахунку кошти в сумі 31 000 доларів США та вносила дані кошти на рахунок відповідача. Апелянт стверджує, що 17.01.2018 року свідок ОСОБА_8 не могла перебувати разом  із позивачем, оскільки була в цей день на роботі. Апелянт  вказує про необхідність повторного допиту свідка ОСОБА_8 , яка працює лікарем у КНП ”Чернігівська міська лікарня №4”, та витребування інформації щодо графіку її роботи.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 02.03.2021 року, виходячи із наступного.    

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ч.1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч.1 статті 15, ч.1,ч.2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 18.01.2022 року у справі №205/4820/19, провадження № 61-11141св21.

Згідно ч.1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 

Таким чином, можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норми глави 83 ЦК України, свідчать про необхідність установлення так званої ’’абсолютної’’ безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17, провадження №12-182гс18, викладено висновок відносно того, що ’’… Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.  Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової  підстави  або  підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.’’

Постанова Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі №910/3395/19 містить в собі висновок відносно того, що ’’… Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.’’

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , позивач вказувала, що її дочка ОСОБА_4 , порушуючи всі їх домовленості, залишила позивача без житла, безпідставно набула та збагатилася за рахунок матері грошовими коштами в сумі 1 175 500 грн. 88 коп., у зв`язку з чим позивач просила стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у вказаній сумі, на підставі статті 1212 ЦК України.

Судом першої інстанції визнано доведеними ті обставини, що позивач мала намір придбати квартиру у м.Києві, займалась її пошуком, і з даною метою 26.09.2017 року продала свою квартиру у м.Чернігові, поклавши в цей же день кошти у розмірі 31 000 доларів США на рахунок в АТ ”Приватбанк”. Судом встановлено, що у день внесення грошових коштів за квартиру у м.Києві, а саме, 17.01.2018 року о 15 год. 50 хв. позивач зняла свої кошти з рахунку в Приватбанку в м.Києві в сумі 31 000 доларів США, та в присутності свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_5 нею було здійснено обмін доларів на гривню. При цьому, показаннями свідків підтверджено, що саме ці кошти в цей же день вносились на рахунок АТ ”Кристалбанк”, відкритий на ім`я ОСОБА_4 для оплати вартості квартири.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 02.03.2021 року, у оскаржуваній частині, відносно того, що кошти в сумі 31 000 доларів США, отримані позивачем від продажу власної квартири у м.Чернігові, були використані для придбання квартири у м.Києві, право власності на яку було оформлено відповідачем на своє ім`я. за даних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що грошові кошти в еквіваленті 31 000 доларів США, за курсом НБУ на день їх обміну в сумі 888 230 грн. 60 коп., є безпідставно набутим майном, і тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, на підставі статті 1212 ЦК України.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що викликають сумніви показання свідка ОСОБА_8 , які було прийнято до уваги судом першої інстанції при вирішенні по суті позовних вимог ОСОБА_1 . 

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 02.03.2021 року, у оскаржуваній апелянтом частині, виходячи із наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції в ході розгляду даної справи було заслухано показання свідка ОСОБА_5 , а не ОСОБА_8 , як про це вказують доводи апеляційної скарги.      
Виходячи із положень статті 90 ЦПК України, показання свідка є одним із видів доказів по справі, При цьому, приписи ч.1,ч.2,ч.3 статті 89 ЦПК України регламентують, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає про доведеність нею джерел походження коштів, внесених на власний рахунок в АТ ”Кристалбанк”, зокрема, це є виписки АТ КБ ”ПриватБанк”, договір купівлі-продажу транспортного засобу №8045/2017/541545 від 14.07.2017 року, з якого вбачається одержання відповідачем 140 000 грн., а також договір позики від 25.12.2017 року із ОСОБА_9 , відповідно до якого відповідач одержала у позику 650 000 грн. За наведених обставин, із посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.07.2018 року у справі №732/723/17, в доводах апеляційної скарги апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про належність обраного позивачем способу захисту, та вказує, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або збереження його без достатніх правових підстав, виключається можливість застосування положень ч.1 статті 1212 ЦК України. Апелянт зазначає, що 24.11.2020 року Шевченківським районним судом м.Києва було відкрито провадження у справі з приводу набуття майна, яке було придбане за рахунок коштів, внесених 17.01.2018 року на рахунок відповідача у АТ ”Кристалбанк”. Апелянт вказує, що після прийняття судом першої інстанції 02.03.2021 року оскаржуваного рішення у даній справі, позивач не вчинила жодних дій щодо відмови від поданого позову у справі №761/35725/20, яка розглядається у Шевченківському районному суді м.Києва. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 02.03.2021 року, у оскаржуваній частині, виходячи із наступного. 
Ухвалою  Шевченківського районного суду міста Києва від 15.06.2021 року провадження по цивільній справі №761/35725/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства ”Закритий Недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний ”Лінтер”, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвин А.С., про визнання договору недійсним, визнання права власності та повернення безпідставно набутого майна - зупинено, до набрання законної сили судовим рішенням по даній цивільній справі   №761/4218/20  за  позовом  ОСОБА_1   до  ОСОБА_11 про повернення безпідставно набутих коштів. 
При цьому, наявність вищевказаного спору не впливає на правову кваліфікацію спірних правовідносин у даній цивільній справі №761/4218/20.
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача відносно того, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18, від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16, провадження №12-187гс18, від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц, провадження №14-338цс18, від 02.07.2019 року у справі №48/340, провадження №12-14звг19, від 19.05.2020 року у справі №916/1608/18.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 25.10.2017 року у справі №3-905гс17, ’’… права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України …’’.

В ході апеляційного розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо доведеності апелянтом джерел походження коштів, внесених на власний рахунок в АТ ”Кристалбанк”, зокрема, як вказувала апелянт, такими доказами є виписки АТ КБ ”ПриватБанк”, договір купівлі-продажу транспортного засобу №8045/2017/541545 від 14.07.2017 року, з якого вбачається одержання відповідачем 140 000 грн., а також договір позики від 25.12.2017 року із ОСОБА_9 , відповідно до якого відповідач одержала у позику 650 000 грн.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 02.03.2021 року, у оскаржуваній частині, виходячи із наступного.  

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок  доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

З договору позики грошей від 25.12.2017 року (а.с.33, том 2) вбачається, що з метою придбання квартири за будівельною адресою: АДРЕСА_4 ,  ОСОБА_9   передав  ОСОБА_4 650 000 грн., що еквівалентно 23 132 доларів США у строк до 30.06.2019 року.
Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу 8045/2017/541545 від 14.07.2017 року (а.с.34, том 2) ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_13 придбала транспортний засіб марки OPEL VIVARO, 2007 року випуску. За домовленістю сторін, вартість автомобіля складає 143 651 грн. 20 коп. (п.3.1. даного договору).
Згідно виписок АТ КБ ПриватБанк, за період: 01.01.2015 - 01.01.2016, надходження по карті ОСОБА_4 складають 78 934 грн. 58 коп.; за період: 02.01.2016 - 01.01.2017,  відповідно,  183  892  грн.  72 коп.; за період: 01.01.2015-01.01.2018,  відповідно,  589  995  грн.  37  коп.; за період: 01.01.2018-01.01.2019, відповідно, 520 956 грн. 15 коп. (а.с.49, 50, 51-58, 59-71, том 2). 

Разом з тим, відповідачем не надано суду  належних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 77,80 ЦПК України, щодо  цільового використання зазначених коштів саме на придбання квартири АДРЕСА_1 . 

В ході судового розгляду даної справи встановлено, що відповідач протягом спірного хронологічного періоду в офіційному порядку працевлаштована не була, джерела постійного доходу не мала, трудова книжка у неї відсутня.
З опитувального листа клієнта-фізичної особи, наданого суду АТ ”Кристалбанк”, заповненого ОСОБА_4 17.01.2018 року при оформленні  банківського  рахунку  вбачається,  що  на  час  заповнення даного  опитувального листа  відповідач  ОСОБА_4 вказала,  що  вона тимчасово  не  працює; підприємницькою діяльністю вона не займається; дохід у неї відсутній; додатковий дохід у неї відсутній; сукупний середньомісячний дохід родини (без врахування особистого доходу) - менше 10 000 грн.; наявність депозитів в інших банках/фінансових установах - відсутня; джерелом надходження коштів відповідач зазначила: власні заощадження, фінансова допомога, в т.ч. родичів, третіх осіб, в графі: ”інше (зазначити джерело)” відповідачем вказано - ’’мати’’ (а.с.196, том 2).

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 02.03.2021 року, у оскаржуваній частині, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих фактичних обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_11 необхідно залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова  від   02.03.2021   року,   у   оскаржуваній   апелянтом   частині, необхідно залишити без змін.

У неоскаржуваній апелянтом частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.03.2021 року, апеляційним судом не переглядається, в силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України. 

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                         П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02 березня 2021 року, у оскаржуваній частині, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.   

Головуючий:                                            Судді: