КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
       Єдиний унікальний номер справи: 757/62381/18                Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.
       Номер провадження: 22-ц/824/296/2023                                Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
17 січня 2023 року                                                                                   міцсто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А., 
при  секретарі: Качалабі О.О.,
 
розглянувщи у відкритому  судовому  засіданні в м. Києві  матеріали  цивільної  справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Каракоця Олександр Романович, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення  боргу, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2018  року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - позивачі) звернулись в Печерський районний суд міста Києва  із  позовом  до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк», відповідач, банк) в якому  просили  стягнути з відповідача пропорційно борг в сумі 713 615,60 грн.  на  користь  ОСОБА_1 - 237 870 грн., на  користь ОСОБА_2 - 475 743,60 грн.
Позовні  вимоги  обгрунтовували тим,  що   між  ОСОБА_1   та  АТ КБ «ПриватБанк» укладено  кредитний  договір № 068/Р-08  від  18.06.2008 року.  
В  забезпечення  виконання  кредитного  зобов"язання, між ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено  договір  іпотеки,  за  умовами  якого,  в  іпотеку  передано  квартиру АДРЕСА_1 ,  власниками  якої  були  ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . 
Після смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , власниками квартири стали: ОСОБА_2 - 2/3 частини, ОСОБА_2 - 1/3 частини.  
Позивачі також зазначили, що в 2012 році, відповідач звертався до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2012 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь банку заборгованість у сумі 361 593,77 грн. за кредитним договором № 068/Р-08 від 18.06.2008 року.
Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь банку суму 10 000.00 грн. 
Вказане рішення суду виконано не було. Банком сума не оспорювалась.
В подальшому, у січні 2014 року відповідач звертався до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,          ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління служби у справах дітей Московського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про звернення стягнення та виселення.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.   
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16.06.2015 року у справі № 643/76/14, рішення Московського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року скасовано та ухвалено нове, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 068/Р-08 від 18.06.2008 року в розмірі, що визначений заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2012 року -  361 593,77 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , шляхом її продажу на підставі договору іпотеки № 068/Р-08 від 18.06.2008 року ПАТ КБ «Приват Банк» з укладенням від імені ОСОБА_1   та  ОСОБА_2   договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. 
Іншим рішенням Московського районного суду м. Харкова від            17.04.2018 року, позивачів та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було виселено з спірного житла, у зв`язку з набуттям АТ КБ «ПриватБанк» права власності на іпотечну квартиру.
Після ознайомлення з матеріалами справи, позивачам  стало відомо, що банк набув право власності на квартиру в позасудовому порядку. В інформаційній довідці № 136009170 вказано, що розмір основного зобов`язання становить 50 000 доларів США. 
Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 було замовлено незалежну оцінку квартири станом на 27.09.2016 року, вартість якої,  на дату оцінки складає 1 154 500 грн.
Посилаючись  на вказану обставину та  ст. 37 Закону України «Про іпотеку» позивачі вважають, що банк зобов`язаний повернути їм 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від  01.12.2021 року, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення   боргу  задоволено.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1   237 870 грн. боргу та 7 136,16 грн. судового збору.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2   475 743 грн. боргу.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2         8 172 грн. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.
Не  погоджуючись  із  рішенням  суду  першої  інстанції,  АТ КБ «ПриватБанк»  оскаржило   його  в  апеляційному  порядку.  В  апеляційній  скарзі,  посилаючись  на  необгрунтованість  рішення  суду,  невідповідність  висновків  суду  обставинам  справи,  неповне з"ясування  обставин,  що  мають  значення  для  справи,  порушення  судом  першої  інстанції  норм  матеріального  та  процесуального   права, просило рішення Печерського районного суду міста Києва від           01.12.2021 року  скасувати  та  ухвалити  у  справі  нове  рішення,  яким відмовити позивачам  у  задоволенні  позову.
Зокрема,  в  доводах  апеляційної скарги, банк вказує  на   неналежний  доказ  оцінки   майна,  наданий  позивачами  і  покладений  в  основу  рішення  судом  першої  інстанції. Звертає  увагу  на  те, що  у  звіті  про  незалежну  оцінку  майна,  виконаного суб"єктом  оціночної  діяльності  ФОП ОСОБА_7 ,  вказано,  що  датою  виконання  звіту  є  12.09.2018  року,  а   дата  оцінки:  27.09.2016  року,  що  свідчить  про тривалий  час,  який  пройшов  між  виконанням оцінювання  та  самим звітом.
Крім  того,   виходячи  із  змісту  Закону України «Про  оцінку  майна,  майнових  прав  та  професійну  оціночну  діяльність в Україні», Національного  стандарту № 1 «Загальні  засади  оцінки  майна  і  майнових  прав»,  затвердженого  постановою КМ України від 10.09.2003 року № 1440,  проведенню незалежної  експертизи  передує  ознайомлення  з  об"єктом  оцінки  шляхом  доступу  до  нього,  проте,  наданий  позивачами  звіт про  незалежну  оцінку  майна  від 12.09.2018 року  не  містить  доказів  огляду  об"єкту  оцінювання  оцінювачем.
Також  звертається увага  на  те,  що   у  всіх  документах  відносно  квартири АДРЕСА_2 вказано що загальна  площа  квартири становить 71,5 кв.м.,  а  у  звіті  про  оцінку  зазначено,  що  загальна  площа  квартири складає 67,1 кв.м.,  проте,  жодного   доказу  перепланування  квартири  до  суду  не  надано.
У  відзиві  на  апеляційну  скаргу,  представник  позивачів - адвокат          Кіндріч О.В.  доводи  апеляційної  скарги  заперечила, вважає  їх  безпідставними,  а  рішення  суду  першої  інстанції   законним  і  обгрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,  виходячи  з   наступного.   
Ухвалюючи  рішення  про  задоволення  позовних  вимог,  Печерський районний суд міста Києва виходив  із  того,  що   розмір основного зобов`язання банком установлено в сумі 50 000 доларів, в той час, як (згідно рішень судів) розмір заборгованості забезпечених іпотекою вимог становив 361 593,77 грн. Взявши за основу звіт, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 , в якому вказано, що вартість майна станом на 27.09.2016 року становить 1 154 500 грн.  і  відповідачем вказана сума не спростована, суд прийшов  до  висновку,  що   сума перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя становить: 1 154 500 - 361 593,77 = 792 906,23 грн.,  а  тому,  враховуючи частки права власності позивачів ( ОСОБА_1 1/3, ОСОБА_2 2/3),  з   відповідача на користь кожного  з  позивачів  слід стягнути суму, пропорційно їх часткам, а саме: на користь ОСОБА_1 - 237 870 грн.;  на користь ОСОБА_1 -   475 743,60 грн.
Колегія  суддів  погоджується  із  такими  висновками,  оскільки  вони  відповідають  обставинам  справи  і  узгоджуються з  вимогами  закону.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення;        8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;                9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
         Судом  першої  інстанції  встановлено,  що 18.06.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № 068/Р-08, за умовами якого, позичальник отримала кредит на суму 70 000 доларів США зі сплатою 18 % річних за час фактичного користування кредитом.
Того ж дня, між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1   та банком, в забезпечення  виконання  зобов`язань  за кредитним  договором,  укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .
Вказана квартира належала позичальнику та іпотекодавцям на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01.06.1999 року, в рівних частинах.
Так як ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, спадкоємницею 1/3 частини квартири, що належала померлому, стала ОСОБА_2 , тому, її частка у праві власності на спірну квартиру становить 2/3 частин квартири.
В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, у ОСОБА_1 утворився борг перед банком, а тому, останній в березні 2012 році звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2012 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь банку заборгованість у сумі 361 593,77 грн. за кредитним договором № 068/Р-08 від 18.06.2008 року.
Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь банку суму 10 000.00 грн.
Проте, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2012 року, не виконано, сума заборгованості за судовим рішенням не змінилась, відповідачем не оспорювалась.
За результатами розгляду справи № 643/76/14 за позовом банку до          ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління служби у справах дітей Московського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про звернення стягнення та виселення, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року, в задоволенні позовних вимог банку відмовлено.   
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16.06.2015 року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року   у  справі  за  позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ,         ОСОБА_6   про  звернення  стягнення  на  предмет  іпотеки  та  виселення  скасовано та ухвалено нове, яким, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 068/Р-08 від 18.06.2008 року в розмірі, що визначений заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2012 року -  361 593,77 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , шляхом її продажу, на підставі договору іпотеки № 068/Р-08 від 18.06.2008 року ПАТ КБ «Приват Банк», з укладенням від імені ОСОБА_1   та  ОСОБА_2   договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його реалізації.
Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07.06.2014 року, не підлягає виконанню.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.04.2018 року у справі 643/11470/17, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було виселено з спірного житла, у зв`язку з набуттям АТ КБ «ПриватБанк» права власності на іпотечну квартиру.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 136009170, підстава виникнення права власності на предмет іпотеки - договір іпотеки від 18.06.2008 року, а також рішення апеляційного суду № 643/76/14 від 16.06.2015 року, розмір основного зобов`язання становить 50 000 доларів США,  дата час державної  реєстрації: 27.09.2016 року, власники: Публічне  акціонерне  товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (том 1 а.с.42-45).
Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості майна № 0009/04-18, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 на замовлення представника позивачів - ОСОБА_8 , ринкова (оціночна) вартість квартири АДРЕСА_2 , станом на 27.09.2016 року становить 1 154 500 грн. ( том 1 а.с. 8-14).
Колегія  суддів  погоджується  із  оцінкою  вказаного  доказу  відповідно  до  вимог  ст.ст.12, 81, 89 ЦПК  України. 
Суд  першої  інстанції    вірно  виходив  із  того,  що  так  як  відповідачем  не  надано  документації  щодо квартири  та  її  технічного стану,  відсутності доступу  до  об`єкта  оцінки,  провести   судову  експертизу  за  клопотанням  представника  позивачів  неможливо,  що  підтверджується  повідомленням  Харківського науково-дослідного  інституту судових  експертиз  імені  М.С.Бокаріуса    від 15.02.2021 року (том 1 а.с.178),  тому, суд обгрунтовано  взяв  за  основу  як  доказ  вартості  майна, звіт про незалежну оцінку вартості майна № 0009/04-18.
Встановивши,  що  розмір  основного  зобов`язання  позивачів перед банком  за кредитним  договором,  визначений  судовими  рішеннями, становить                                   361 593,77 грн.,  а  не   50 000 доларів США,  вартість  предмета  іпотеки  станом  на 27.09.2016 року -  час  набуття  права  власності банком  становить  1 154 500 грн.  і  сума  перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя становить 792 906,23 грн. (1 154 500 - 361 593,77 =            792 906,23 грн.),  суд, відповідно  до  вимог  ст. 37  Закону України «Про іпотеку»  обгрунтовано  стягнув  із  відповідача  на  користь  позивачів   713 615,60 грн.,   як суму  перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателязгідно до  часток  позивачів  у  праві  власності  на  майно,  яке  набув  у  власність відповідач.
Таким  чином,  вирішуючи  спір  по  суті,  з  врахуванням  доказів,  наданих  сторонами  на  підтвердження (заперечення)  позовних  вимог,  суд  першої  інстанції  прийшов  до вірного  і  законного  висновку  про  наявність  правових  підстав  для  стягнення  з  банку  на  користь  позивачів  боргу.
Доводи  апеляційної  скарги  про   те,  що  у  звіті  про  незалежну  оцінку  майна,  виконаного суб`єктом  оціночної  діяльності  ФОП ОСОБА_7 ,  вказано,  що  датою  виконання  звіту  є  12.09.2018  року,  а   дата  оцінки: 27.09.2016  року,  що  свідчить  про тривалий  час,  який  пройшов  між  виконанням  оцінювання  та  самим звітом  підлягають  відхиленню,  так  як  із  справи  вбачається,  що   оцінка  іпотечного майна проведена станом  на 27.09.2016  року,  яка  є  датою  проведення  державної  реєстрації  права  власності  на   квартиру АДРЕСА_2 згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 136009170.
Посилання  у  апеляційній  скарзі  на   необгрунтовану  невідповідність   площі  квартири,  зазначеної  у звіті  про  оцінку  -  67,1 кв.м.,   з  тих  підстав,  що    у    всіх  документах  відносно  квартири АДРЕСА_2 вказано що загальна  площа  квартири становить 71,5 кв.м.  і   жодного   доказу  перепланування  квартири  до  суду  не  надано,  підлягають  відхиленню  як  необгрунтовані.
Так,  у  звіті  про  оцінку  майна   у  розділі   2.Ідентифікація  та  загальна  характеристика  вказано,  що  загальна  площа  приміщень,  кв.м. - 67,1, згідно  з  інформацією  витягу з  реєстру  прав  власності  на  нерухоме  майно  від       10.12.2010 року - дозволено  перепланування  квартири  на  підставі  рішення № 338  від 09.10.2007 року, виданого  Московською  районною  радою  м. Харкова, але,  після  перепланування  квартира  не  здана  до  експлуатації. (том 1 а.с.11).
Крім  того,  у  свідоцтві  про  право  на  спадщину  за  законом  від       20.12.2010 року, виданим Кимлик Н.І. - приватним  нотаріусом Харківського  міського  нотаріального  округу  на  ім"я  Павлової Г.В.  зазначено,  що  ця  квартира  трьохкімнатна, 67,1 кв.м.,  житловою  площею 36,9 кв.м. (том 1 а.с.56).
Доводи  у  апеляційній  скарзі щодо того,  що звіт  про  незалежну  оцінку  є  неналежним  доказом  з  тих  підстав,  що  в  порушення  вимог  Закону  він не  містить  доказів  огляду  об`єкта  оцінювання  оцінювачем,  колегія  суддів  вважає  необгрунтованими, оскільки у звіті розділ 2.Ідентифікація та загальна  характеристика  зазначено,  що  у  зв`язку  з  відсутністю  можливості  огляду   об`єкта  оцінки,  оцінювач  робить  висновки  про  стан  квартири  відповідно  до  наданих  документів,  отриманої  інформації  та  із  слів  замовника  оцінки.
Як  вбачається  із  матеріалів  справи,  відповідач  заперечуючи  щодо   звіту  про незалежну  оцінку  майна № 009/04-18  від 12.09.2018 року,  наданого   позивачами,   в  ході  розгляду  справи  не  скористався  процесуальною  можливістю  щодо  надання   іншого  доказу,   який-би  спростовував   ринкову  вартість  майна,  визначену  вказаним  звітом.
Інші  доводи  апеляційної  скарги  про  необгрунтованість  рішення  суду,  невідповідність  висновків  суду  обставинам  справи,  неповне з`ясування  обставин,  що  мають  значення  для  справи,  порушення  судом  першої  інстанції  норм  матеріального  та  процесуального   права  не  спростовують  висновків  суду  і  не  впливають  на  законність  і  обгрунтованість  оскаржуваного рішення  суду.
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК  України, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Каракоця Олександр Романович, залишити  без задоволення.
Рішення  Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року  залишити  без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її  прийняття та  може  бути  оскаржена  в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом  тридцяти  днів.

 
Головуючий:                                                                             О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                         І.М. Білич

                                                                                                   Т.А. Слюсар