Дата документу 22.02.2023 Справа № 333/2589/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 333/2589/21         Головуючий у 1-й інстанції: Тучков С.С. 
Провадження №22-ц/807/444/23         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,  Камалової В.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2022 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, - 

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, мотивуючи свої вимоги тим, що позичальник ОСОБА_4 з метою отримання банківських послуг звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 19 вересня 2012 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому збільшився до 29000,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер.

Станом на день смерті заборгованість ОСОБА_4  перед банком за кредитним договором б/н від 19 вересня 2012 рокустановить 16986,14 грн, з яких: 16986,14 грн – заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 16986,14 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту. 

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є спадкоємцем першої черги, після смерті  ОСОБА_4 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , та протягом встановленого статтею 1270 ЦК України строку від дня відкриття спадщини, не заявили про відмову від неї.

Дізнавшись про смерть позичальника, позивачем 14 червня 2020 року була направлена претензія кредитора до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори. 

10 липня 2020 року Банк отримав відповідь, в якій зазначалось, щоспадкоємці померлого Позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії Банку. 

27 вересня 2020 року до спадкоємців Позичальника – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , було направлено лист-претензію, згідно з якої АТ КБ «ПриватБанк»  пред`явив вимоги, але відповідачами ніяких дій не було виконано.

На підставі вищевикладеного, АТ КБ «ПриватБанк» просив задовольнити позов, стягнути з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 16986,14 грн за кредитним договором №б/н від 19 вересня 2012 року та судові витрати.

У вересні 2021 року Банк уточнив позовні вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що в процесі розгляду справи судом було встановлено, що саме вони прийняли спадщину після померлого ОСОБА_4 , оскільки в передбачений законом строк подали заяву до нотаріальної контори про прийнятя спадщини. ОСОБА_3 в передбачений законом строк подав заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 . 
У зв`язку з наведеним просив стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у сумі 16986,14 грн за кредитним договором №б/н від 19 вересня 2012 року та судові витрати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2021 року замінено первісного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_1 , прийнято уточнену позовну заяву. 

У листопаді 2021 року Банк знову уточним позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 8493,07 грн, натомість позовні вимоги до ОСОБА_2 , залишити без розгляду, оскільки остання погасила заборгованість перед банком у сумі 8493,07 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2022 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця залишено без розгляду. 

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2022 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця задоволено повністю. 

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 8493,07 грн заборгованості по Кредитному договору №б/ від 19 вересня 2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати на оплату судового збору у розмірі 2270 грн. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції  неповно з`ясував фактичні обставини справи, не надав належну оцінку всім доказам у справі, позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог, докази щодо правомірності вимог позивача в матеріалах справи відсутні, відсутні докази часу (періоду), з якого виникла заборгованість померлого перед Банком. Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформлена на померлого неналежним чином, в якій договір зазначено без номеру, відсутні докази отримання ним кредитних карток, відсутні дані, підтверджуючі повноваження особи, що підписала довідку, не містить ідентифікаційних даних (дати та номеру). Розрахунок заборгованості не підтверджує належними доказами отримання ОСОБА_4 вказаних у ньому коштів. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 фактично визнала позов, сплативши заявлену до неї грошову вимогу, то суд першої інстанції відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України мав повернути позивачу з державного бюджету 50% суми судового збору, сплачену ним за подачу 50% первісних позовних вимог, однак, суд стягнув судові витрати повністю з ОСОБА_1 .

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

АТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи розпискою про вручення судової повістки до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Судова повістка ОСОБА_1 була направлена на адресу місця її проживання, яку остання зазначає в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_2 (Т.2 а.с.58), проте остання повернулась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.2 а.с.127-132).
Відповідно до п.3) ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день постановлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову провістку чи відмітку про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином провідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що   Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справу ОСОБА_1 реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції(стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності учасників справи,

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 19 вересня 2012 року у розмірі 8493,07 грн з ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 , прийняли спадщину в установленому законом порядку до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника ОСОБА_4 , тож набули і обов`язку оплати заборгованості за вищезазначеним кредитним договором в межах вартості спадкового майна. Між тим, ОСОБА_2 визнала позов в частині позовних вимог та сплатила суму боргу у розмірі 8493,07 грн, тому позовні вимоги Банку до ОСОБА_2 на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України було залишено без розгляду. Натомість ОСОБА_1 має нести відповідальність в своїй частині спадкового майна за кредитні зобов`язання спадкодавця у розмірі 8493,07 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. 
Судом встановлено, що 19 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір №б/н про надання банківських послуг, який складається з Анкети-заяви, з Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», з Умовами надання банківських послуг (т.1 а.с.52-81).

У анкеті – заяві зазначено, що ОСОБА_4 згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг затверджених наказом від 30 травня 2012 року №СП-2010-6737605 з зазначенням, що дані умови розміщені на офіційному веб-сайті (т. 1 а.с.53, 54-81). 

В анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг суттєві умови договору відсутні (т.1 а.с.52).

Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» ОСОБА_4 не підписував. 

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 отримав п`ять кредитних карток: № НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 року терміном дії до 01/16, № НОМЕР_2 від 19 вересня 2012 року терміном дії до 08/16, № НОМЕР_3 від 16 грудня 2015 року терміном дії до 12/19, № НОМЕР_3 від 20 квітня 2016 року терміном дії до 12/19, № НОМЕР_4 від 02 червня 2017 року терміном дії до 03/21 (т.1 а.с.82).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що 01 листопада 2018 складено відповідний актовий запис №6885, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 01 листопада 2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управліня юстиції у Запорізькій області серії НОМЕР_5 (т.1 а.с. 88, 122).

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість  ОСОБА_4 за кредитним договором б/н від 19 вересня 2012 року станом на день смерті становить 16986,14 грн, що складається із заборгованості за тілом кредита – 16986,14 грн; в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредита – 16986,14 грн (т.1 а.с.13-20).

На час смерті ОСОБА_4 був зареєстрований за однією адресою, а саме:  АДРЕСА_1 ,  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 ,що підтверджується довідками Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 18 січня 2019 року №01-73/02/7339, від 05 травня 2021 року №01-12/01/1408 (т. 1 а.с. 110, 145).

З досліджених судом документів вбачається, що ОСОБА_2 , будучи дружиною спадкодавця, прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України , адже проживала разом із спадкодавцем на момент її відкриття та не відмовилась від прийняття спадщини в установленому порядку, а також ОСОБА_2 звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із відповідною заявою від 15 березня 2019 року зареєстровану за №311 про прийняття спадщини за законом після спадкодавця, спадкова справа №590/2018 (т.1 а.с. 120). 

ОСОБА_1 , будучи донькою спадкодавця, прийняла спадщину за законом, звернувшись до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із відповідною заявою від 15 березня 2019 року зареєстровану за №311, спадкова справа №590/2018 (т.1 а.с. 155) та не відмовилась від прийняття спадщини в установленому порядку. 

Водночас, спадкоємці за законом ОСОБА_3 , будучи сином спадкодавця та ОСОБА_6 , будучи матір`ю спадкодавця відмовились від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 подавши до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори в установленому законом порядку заяви про відмову від спадщини, про що свідчать матеріали спадкової справи №590/2018 після померлого ОСОБА_4 (т.1 а.с. 121, 153). 

До складу спадщини після померлого ОСОБА_4 входить 1/6 частка квартири АДРЕСА_3 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_6 від 05 червня 2003 року та автомобіль SKODA FELICIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 (т. 1 а.с.141, а.с. 173).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини, а також інші юридичні факти, є підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спадкування - перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 754/13738/13-ц (провадження № 61-3911св19) зазначено, що правовідносини, що виникли між кредитором (позичальником) та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України (з урахуванням положень статті 1281 ЦК України).

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати зокрема такі обставини:- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ст. 1281 ЦК України).

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Отже, обов`язок задовольнити вимогу повернути заборгованість, яка на думку банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором згідно зі статтею 1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов`язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 постійно проживала разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , отже, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, вона не заявила про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Крім того, ОСОБА_2 також звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із відповідною заявою від 15 березня 2019 року зареєстровану за №311 про прийняття спадщини за законом після спадкодавця, спадкова справа №590/2018 (т.1 а.с. 120). 

Відповідач ОСОБА_1 , будучи донькою спадкодавця, прийняла спадщину за законом, звернувшись до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із відповідною заявою від 15 березня 2019 року зареєстровану за №311, спадкова справа №590/2018 (т.1 а.с. 155) та не відмовилась від прийняття спадщини в установленому законом порядку. 

Водночас, спадкоємці за законом ОСОБА_3 , будучи сином спадкодавця, та ОСОБА_6 , будучи матір`ю спадкодавця відмовились від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 подавши до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори в установленому законом порядку заяви про відмову від спадщини, про що свідчать матеріали спадкової справи №590/2018 після померлого ОСОБА_4 (т.1 а.с. 121, 153).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спадкоємцями померлого ОСОБА_4 є дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_1 , які відповідно до вимог закону прийняли спадщину.

З спадкової справи №590/2018 заведеної після померлого ОСОБА_4 вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори 20 травня 2020 року (що надійшла до нотаріальної контори 16 червня 2020 року) направив претензію кредитора в порядку статті 1281 ЦК України та просив включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованостів перед Банком у розмірі 16986,14 грн (т.1 а.с.184).

Згідно з відповіді на претензію від 24 червеня 2020 року за №912/02-14, Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Міністерство юстиції України, вимога Банку приєднана до спадкової справи №590 від 2018 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 191). 

Про направлення нотаріусом претензії кредитора спадкоємцям, матеріали спадкової справи №590/2018 не містять.

В матеріалах справи міститься лист-претензія від 28 серпня 2020 року №SAMDN50000068181681, яка направлялася відповідачу ОСОБА_2 , з проханням погашення останньою заборгованості спадкодавця ОСОБА_4 у розмірі 16986,14 грн за кредитним договором б/н від 19 веренся 2012 року (а.с.92). 

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 19 вересня 2012 року укладено кредитний договір б/н, згідно з яким ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому збільшився до 29000,00 грн. Банк в позові зазначив, що Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно з квитанції від 25 жовтня 2021 року за № DC_KZ60P5SNTGOSQ51DZ1BZ7 відповідачем ОСОБА_2 частково сплачено борг у сумі 8493,07 грн (т.1 а.с.234). У зв`язку з чим 03 листопада 2021 року Банк уточнив позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 8493,07 грн з ОСОБА_1 .

Отже, предметом позову у цій справі, який Банком неодноразово уточнювався є стягнення зі спадкоємця ОСОБА_1 заборгованості спадкодавця ОСОБА_4 , що утворилася за кредитним договором б/н від 19 вересня 2012 року у розмірі 16986,14 грн (заборгованість за тілом кредиту), яку він просив стягнути з ОСОБА_1 у розмірі 8493,07 грн, оскільки спадкоємець ОСОБА_2 сплатила 1/2 частину боргу у розмірі 8493,07 грн.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та правочинів або інших юридичних фактів, у тому числі із спадщини.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору, а також вимог актів цивільного законодавства.

Спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи – її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Отже, правовідносини, що виникли між позивачем і боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитором і спадкоємцем боржника.

Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно зі статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14 (провадження № 61-4724св18), на які й посилається заявник у касаційній скарзі.

АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтувало свої вимоги письмовими доказами: анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 19 вересня 2012 рокум (т. 1 а.с. 52), витягом із Умов та Правил надання банківських послуг (т.1 а.с. 69-78), витягом із Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (т. 1 а.с. 53); розрахунком заборгованості за договором від 19 вересня 2012 року (т. 1 а.с.13-20); випискою по рахунку (т. 1 а.с. 21- 50); довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (т. 1 а.с. 51); довідкою про отримання ОСОБА_4 кредитних карток і терміни їх дії ( т. 1 а.с. 82).

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «ПриватБанку» від 19 вересня 2012 року (т. 1 а.с. 52) не містить умов щодо розміру кредиту (ліміту кредитування), а також розміру, підстав і порядку нарахування процентів, пені, комісії, штрафів.

Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг і витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначають, у тому числі, права та обов`язки клієнта ( позичальника) і банку, розмір і порядок нарахування процентів, однак. Указані документи не підписані ОСОБА_4 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів останній, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «ПриватБанку».

За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_4 . Умови та Правила надання банківських послуг, відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір наданого кредиту, підстави та розміру нарахування процентів, надані банком витяг із Умов та Правил надання банківських послуг і витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_4 кредитного договору, оскільки зазначені документи достовірно не підтверджують істотні умови такого договору.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (т. 1 а.с. 51), довідка про отримання ОСОБА_4 кредитних карток і термін їх дії (т. 1 а.с. 82), виписка по рахунку (т. 1 а.с. 21-50) також не містять об`єктивних і достатніх даних щодо всіх істотних умов укладеного договору.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» не довело укладення з ОСОБА_4 договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені у позові .

Оскільки, матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов кредитного договору, то наданий АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості (т. 1 а.с.13-20) достовірно не вказує на розмір невиконаного ОСОБА_4 зобов`язання.

Водночас, зібрані докази, зокрема виписка по рахунку (т. 1 а.с. 21-50) і довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (т. 1 а.с. 51) достовірно вказують на те, що ОСОБА_4 отримав кредит у межах ліміту кредитування – 29000,00 грн, користувався коштами, частково погашав кредит. Отже, за змістом виписки по картці є очевидним здійснення операцій, у тому числі із ідентифікацією особи, яка поповнює рахунок, тому є підстави для стягнення тіла кредиту.

При цьому, банк пред`явив до спадкоємців ОСОБА_4 вимоги про стягнення тіла кредиту у розмірі 16986,15 грн, проте, названа сума була сформована відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг шляхом збільшення розміру кредиту за рахунок процентів, комісії та штрафу нарахованих згідно цих Умов та Правил, які не підписані ОСОБА_4 .. Оскільки умовами договору не доведено право банку на проценти, комісію та штраф, то заявлена ним сума до стягнення є необґрунтованою.

Факт приєднання боржника до запропонованих банком Умов та Правил кредитування не був доведений позивачем.

Виходячи з виписки по рахунку за кредитним договором № б/н від 19 вересня 2012 року станом на 30 жовтня 2018 року (день смерті ОСОБА_8 ) заборгованість за тілом кредиту становить 13823, 13 грн, а не 16986,15 грн, оскільки зазначена сума кредиту була сформована банком шляхом збільшення за рахунок процентів, комісії та штрафу, які не передбачені анкетою-заявою б/н від 19 вересня 2012 року, яка була підписана ОСОБА_4 . 
З матеріалів спадкової справи померлого ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 118-191 ) вбачається, що банк пред`явив вимоги про виконання боргових зобов`язень за договором № б\н від 19 вересня 2012 року до спадкоємців останнього 16 червня 2020 року, тобто у строк, ще до отримання спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину, що свідчить про дотримання кредитором положень статті 1281 ЦК України. При цьому вимога до спадкоємця боржника була направлена з дотриманням строку, передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України, а саме - не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Оскільки ОСОБА_1 не спростувала ту обставину, що вартість успадкованого нею майна є меншою від обґрунтованого розміру заборгованості за кредитним договором (13823, 13), то частину цієї суми, що становить 6911,56 грн слід стягнути з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк».

З огляду на зазначене рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 19 вересня 2012 року та судових витрат підлягає зміні.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Інші доводи апеляцяійної скарги висновків суду не спростовують та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до підпункту «б» "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенні, а судове рішення зміні з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 923,65 грн ( 6911,56х2270:16986,14).
З АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1385,47 грн ( 6911,56х3405:16986,14).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу чстину судових витрат.
З огляду на зазачене з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 461,82 грн (1365,47-923,65).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2022 рокуу цій справі змінити.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 вересня 2012 року з 8493,07 грн до 6911,56 грн.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 461,82 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 23 лютого 2023 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.