УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №288/1172/21 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О. 
Категорія 63 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,
за участю секретаря судового засідання    Трикиши Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №288/1172/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Зайченко Є.О. в смт Попільня,
в с т а н о в и в :
       У червні 2021 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з даним позовом обґрунтовуючи його тим, що вона з 2012 року проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 14 липня 2014 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25.06.2019 року шлюб було розірвано. Постановою Житомирського апеляційного суду від 27.10.2020 у справі № 288/39/20 визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю - ОСОБА_1 . Житловий будинок, у якому вони проживають, належить відповідачу на праві приватної власності, згідно договору дарування від 24.09.2007 року. На сьогоднішній день позивач з дітьми позбавлена можливості користуватися житловим приміщенням, відповідач постійно перешкоджає їй у користуванні будинком, а саме: змінив замок до вхідних дверей, викинув її та дитячі речі в гараж, зірвав підлогу у кімнатах, відключив електропостачання та доступ до води, про що вона неодноразово повідомляла органи поліції. Вважає, що має право користуватися приміщенням і не може бути підставою для її виселення, тому що законодавством передбачено виключні підстави для виселення члена сім`ї. Отже, з огляду на те, що позивач зареєстрована у будинку відповідача разом з дітьми, має статус члена сім`ї і це є єдине її житло, вважає необхідним звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду. На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її у житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та надання ключів від вхідних дверей даного житла.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 у житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та надання ключів від вхідних дверей даного житла. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він є власником будинку АДРЕСА_1 . Із позивачем склалися стійкі неприязні стосунки, крім цього, він перебуває у шлюбі, від якого має малолітню дитину, які проживають у вищевказаному будинку, іншого житла немає, а факт проживання колишньої дружини у його будинку та її поведінка робить неможливим проживання у ньому. ОСОБА_1 із дітьми з березня 2020 року проживає в Білоцерківському районі Київської області, де діти почали ходити до школи. Позивач за власним бажанням залишила будинок, ніяких перешкод відповідачем не створювалося.
Розглянувши справу в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем надані належні та допустимі докази наявності у ОСОБА_1 перешкод у користуванні житловим приміщенням, вона може вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, оскільки вони відповідають положенням матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 червня 2019 року розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 8 та серії НОМЕР_2 , актовий запис № 13. 
Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_1 місце реєстрації останньої вказано, АДРЕСА_1 .
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24 червня 2021 року, зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,07 га за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 24 вересня 2007 року.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 травня 0202 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення місця проживання дітей задоволено, визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 .
З приводу вчинення відповідачем перешкод у користуванні спірним будинком ОСОБА_1 , остання зверталася до Попільнянського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області та селищного голови 29 квітня 2021 року, щодо вжиття заходів для того, щоб спільні діти мали необхідні умови для проживання та запобігання повторення подібних дій та випадків у майбутньому у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зафіксувати факт та скласти акт обстеження. 
На підтвердження звернення ОСОБА_1 до Попільнянського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області надано лист начальника Попільнянського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 21 травня 2021 року № 4-34/217. 
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення – відмовлено. Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду від 25 лютого 2021 року залишено без змін.
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що на вона з дітьми позбавлена можливості користуватися житловим приміщенням, відповідач постійно перешкоджає їй у користуванні будинком, а саме: змінив замок до вхідних дверей, викинув її та дитячі речі в гараж, зірвав підлогу у кімнатах, відключив електропостачання та доступ до води, про що вона неодноразово повідомляла органи поліції.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
У частині першій статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватися жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи як члена своєї сім`ї.
У апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не перевірив дотримання балансу інтересів сторін, зокрема: відповідача як власника житла, права якого захищені ст.ст.319, 321 ЦК України, та позивачки як колишнього члена сім`ї власника житла.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року в справі № 754/8540/19 (провадження № 61-10302св21) вказано, що: «до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу».
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що ОСОБА_1 вселилася та була зареєстрована у спірному будинку як член сім`ї та за згоди власника, відповідач тривалий час проживає та зареєстрована у будинку, тобто вона має тривалий зв`язок із спірним будинком із житлом у розумінні статті 8 Конвенції. Іншого житла, на праві власності чи праві користування відповідач не має. 
Також встановлено, що відповідач чинить позивачці перешкоди у користуванні спірним житловим будинком, а саме змінив замки на вхідних дверях, внаслідок чого позивачка не має змоги потрапити до будинку та користуватися цим житловим приміщенням. Факт заміни замків відповідач не заперечив і в засіданні апеляційного суду підтвердив, що позивач внаслідок цього дійсно не може зайти до будинку. 
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції встановивши, що відповідач чинить перешкоди позивачці у користуванні жилим приміщенням, до якого вона вселилася на законних підставах як члени сім`ї власника дійшов до обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для вселення ОСОБА_1 до спірного житла.
Колегія суддів вважає, що за відсутності відомостей про наявність у позивачки іншого житла, її вселення до спірного будинку, яка набула право користування житлом на законних підставах та не позбулася його після розірвання шлюбу між сторонами, не свідчить про порушення балансу інтересів сторін у спірних правовідносинах та, зокрема, положень ст.ст.319,321 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не надала доказів відносно того, що їй чиняться перешкоди в користуванні житлом, є безпідставними у відповідності до матеріалів справи та встановлених обставин справи. 
Також судова колегія вважає безпідставними посилання ОСОБА_2 на те, що судом не дано оцінки його доводам про те, що він не бажає укладати договір найму з позивачкою, остання з березня 2020 року у спірному будинку не проживає, він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_3 , адже судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надано оцінку усім доказам, що надавалися учасниками справи і ці доводи зводяться до незгоди відповідача з оцінкою доказів та тлумаченням на власну користь. 
Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права на підставі наданих доказів та ухвалено законне і обґрунтоване судове рішення. Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
З врахуванням висновків щодо суті апеляційної скарги судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають залишенню за ОСОБА_2 .
Керуючись статтями 259, 268, 362, 367, 368, 374, 375,  381-384 ЦПК України апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складено 07 березня 2023 року.

Головуючий 

Судді