П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 509/3864/16-ц	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
рішення суду першої інстанції прийнято 
у м. Одеса, 08 червня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача:                                                  Танасогло Т.М.
суддів:                                                            Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про визнання незаконним та недійсним рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 (Позивач) звернулась до Овідіопольського районного суду із позовом до Виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, про визнання незаконним та недійсним рішення від 31 серпня 2006 року №283.
В обґрунтування позову вказала, що вона будучи власником земельної ділянки площею 0.15 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 звернулась до відповідача з заявою, але відповідач 31 серпня 2006 року безпідставно відмовив у наданні дозволу на будівництво.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 .
Рішенням Овідіопольського районного суду від 11.02.2019р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року рішення Овідіопольського районного суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року скасовано рішення Овідіопольського районного суду від 11.02.2019р., постанова Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року, провадження у справі № 509/3864/16-ц закрито.
Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що спір який виник між сторонами у цій справі, є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили природу правовідносин, які виникли між сторонами, порушили правила юрисдикції.
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2022 року по справі № 509/3864/16-ц справу передано для розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа ОСОБА_1 про визнання незаконним та недійсним рішення від 31 серпня 2006 року №283.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №283 від 31 серпня 2006 року, а також стягнуто судовий збір.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 (третя особа) звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та хулити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 повністю.
В обґрунтування скарги, апелянт зазначає, що позивач не довела, що нею були подані із заявою для отримання дозволу документи, які передбачені регіональними правилами забудови (договір, державний акт на право власності або право користування землею, акт установлення меж земельної ділянки в натурі), що є порушенням ст.24 Закону України «Про планування і забудову території» №1699 від 20.04.2000р. та Типових регіональних правил забудови №219 від 10.12.01 р., затверджених ДержКом Будівництва, Архітектури та Житлової політики України, чинних на час звернення до виконкому селищної ради. Крім того, як зазначає апелянт, позивачка приховала від суду той факт, що на час розгляду справи будинок вже побудований та нею порушено порядок отримання дозвільних документів та фактично позивачкою здійснено самочинне будівництво. Поряд з цим, апелянт також наголошує на тому, що оскаржуване позивачкою рішення прийняте 2006 року та на даний час вичерпало свою дію. При цьому, позивачем також пропущено строк для оскарження рішення від 2006 року до суду.
За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, 25.04.2003р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_2 купила на праві приватної власності земельну ділянку, площею 0,150 га, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Таїровської с/р Овідіопольського району Одеської області, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: рілля-0,150га, що знаходиться у АДРЕСА_1 .
Рішенням виконкому Таїровської селищної ради №283 від 31 серпня 2006 року «Про розгляд заяви Зимовкіної» за заявою гр. ОСОБА_2 з проханням дозволити будівництво жилого будинку на земельній ділянці у АДРЕСА_1 відмовлено ОСОБА_2 у будівництві жилого будинку на земельній ділянці в АДРЕСА_1 до з`ясування обставин.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості, та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованими та правильними, виходячи з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №280/97-ВР) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
За змістом статті 30 Закону №280/97-ВР передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.
Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.
Правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій визначає Закон України «Про планування і забудову території» від 20 квітня 2000 року №1699-111 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі – Закон №1699-111), який спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів.
Згідно приписів ст.1 Закону 1699-III, замовник - фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку і подала у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) щодо її забудови для здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єкта містобудування.
Планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюються з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд.( ст. 23 Закону 1699-III).
Як визначено окремими положеннями ст. 24 Закону №1699-111, фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво).
Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об`єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. 
До заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування  земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної  ділянки на забудову цієї ділянки. Перелік інших документів та матеріалів, необхідних для отримання дозволу на будівництво, які додаються до письмової заяви, порядок їх розгляду визначаються регіональними правилами забудови.
Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом. 
Дозвіл на будівництво надається на підставі комплексного висновку щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним будівельним нормам, місцевим правилам забудови (далі - комплексний висновок). 
Порядок отримання дозволу на будівництво тимчасових споруд та розміщення реклами визначається місцевими правилами забудови відповідно до закону. 
Комплексний висновок і проект рішення про дозвіл на будівництво готуються спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури протягом місяця від дня звернення заінтересованої особи. У випадках, передбачених регіональними або місцевими правилами забудови, комплексний висновок готується з урахуванням висновків відповідних землевпорядних, природоохоронних, санітарних та інших органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. 
Свої висновки зазначені органи надають протягом двох тижнів від дня звернення спеціально уповноваженому органу з питань містобудування та архітектури.
При наданні дозволу на будівництво органам  виконавчої влади та органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від заявника документи, не передбачені регіональними та місцевими правилами забудови та цим Законом. 
У разі необхідності спеціально уповноважені органи з питань містобудування та архітектури мають право залучати до підготовки комплексного висновку інші органи виконавчої влади. 
Дозвіл на будівництво об`єкта містобудування надається заявнику протягом двох місяців з дня подання заяви. 
Як слідує зі змісту оскаржуваного позивачем у межах даної справи рішення від 31.08.2006р. №283, Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області не зазначено жодних обставин, які послужили підставами для його прийняття.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції ґрунтовно звернув увагу на те, що відмовивши ОСОБА_2 у наданні дозволу на будівництво житлового будинку до з`ясування незрозумілих обставин, залишаються невизначеними правові наслідки вказаного рішення після з`ясування відповідних обставин суб`єктом владних повноважень.
До того ж, у своєму рішенні відповідач не вказує до з`ясування яких саме обставин ним відмовлено у прийнятті позитивного рішення за заявою позивачки.
З даного приводу, судова колегія звертає увагу на п.3.1 рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, відповідно до якого одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення вказаних обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Безпідставна та протиправна відмова суб`єкта владних повноважень у видачі документу дозвільного характеру, з перевищенням наданих їм повноважень на підставах не передбачених нормами чинного законодавства, або без визначення взагалі конкретних підстав, прямо суперечить принципу правової визначеності, на забезпечення якого законом саме і встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі дозволу можливість на будівництво при прийнятті рішень державою в особі її уповноважених органів.
За встановлених спірних обставин справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Відтак, невиконання Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії – рішення виконкому Таїровської селищної ради №283 від 31.08.20006р., свідчить про його протиправність.
Доводи апелянта про те, що відповідач відмовив ОСОБА_2 у наданні дозволу на будівництво житлового будинку з підстав невиконання позивачкою вимог законодавства оцінюються апеляційним судом критично, позаяк про жодні невідповідності у поданій ОСОБА_2 заяві та доданих до неї документів відповідачем у оскаржуваному рішення не вказано.
З приводу тверджень скаржника про те, що саме ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, з приводу будівництва на якій виник даний спір, та інших доводів скарги в обґрунтування наявності у третьої особи права власності на цю земельну ділянку, апеляційний суд вважає їх недоречними у даному випадку, позаяк предметом розгляду даної справи є правомірність прийняття відповідачем рішення, яким позивачці ОСОБА_2 відмовлено у будівництві жилого будинку на земельній ділянці, яку вона придбала за договором купівлі-продажу.
Правовідносини стосовно права власності ОСОБА_1 не є предметом розгляду даної справи.
До того ж, як свідчать матеріали справи, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.06.2016р. у справі №1521/3260/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 рок (провадження № 22-ц/785/5491/16), визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА№133422, виданий 08.11.2004 року на ім`я ОСОБА_4 ; визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА№369594, виданий 08.11.2004 року на ім`я ОСОБА_5 ; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 (раніше ОСОБА_7 ) на земельну ділянку під АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог, в тому числі в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , Таїровської селищної ради про визнання незаконним володільцем земельної ділянки, зобов`язання звільнити земельну ділянку, визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним і скасування державного акту і зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, знести огорожу, самочинно збудовану будівлю відмовлено.
Дослідивши зміст ухвали Апеляційного суду Одеської області від 27.09.2016р. у наведеній вище справі №1521/3260/12 (провадження номер:22-ц/785/5491/16), колегією суддів встановлено, що залишаючи без змін рішення суду. Апеляційний суд виходив з того, що поки не буде встановлено інше, позивач у вказаній справі (тобто ОСОБА_2 ) є власником спірної земельної ділянки – АДРЕСА_1 , зі всіма правами які гарантовані власнику міжнародним та національним законодавством.
Посилання скаржника на те, що наразі позивачкою здійснено самочинне будівництво за адресою АДРЕСА_1 , апеляційний суд також вважає недоречними, адже вказаний факт не має юридичного значення для правової оцінки рішення відповідача, прийнятого у 2006 році та до того ж, як було встановлено за наслідками розгляду цієї справи судом першої інстанції та підтверджується апеляційним судом - безпідставно.
Що стосується тверджень апелянта про пропуск позивачем встановленого КАС України строку для звернення до суду з даним позовом, колегія суддів їх відхиляє, адже протягом 2006-2016 років між позивачкою ОСОБА_2 , відповідачем у справі, ОСОБА_1 , ОСОБА_10 (раніше - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ), відбувались судові процеси з приводу спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1 та з приводу оскаржуваного у даній справі рішення відповідача.
Доводи про порушення процесуального права не підтвердились у ході апеляційного розгляду справи. Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.
Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року по справі № 509/3864/16-ц – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Бітов А.І.   Градовський Ю.М.