Номер провадження: 22-ц/813/7654/22 
Справа № 504/3828/20
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви.
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом у якому просив: поновити його на роботі охоронцем ТОВ «АТБ – Маркет», стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.10.2020 року до дня поновлення на роботі.
В обґрунтування позову зазначив, що він працював охоронцем у ТОВ «АТБ – Маркет» з 19 лютого 2019 року. Наказом №176/2 від 15.10.2020р. його було звільнено за порушення трудової дисципліни. Вважав обвинувачення зазначені в Наказах: №124/1 від 23.07.2020р., №146/1-к від 26.08.2020р. та №176/1-к від 15.10.2020р. такими, що не відповідають дійсності, оскільки 19 вересня 2020 року покупець не розрахувався за покупку лише через недбалість касира та про це він дізнався лише після того, як покупець вийшов із магазину. Зазначав, що в той час він дивився за іншими касами та не вважає себе винним. 
Щодо подій, які відбулись 20 вересня 2020 року, зазначає, що заступник керуючого магазину – ОСОБА_2 кинулась на нього із кулаками та вчинила бійку, після чого співробітник ОСОБА_3 висловлювався на нього нецензурною лайкою та також вчинив бійку, в подальшому уникаючи конфлікту він пішов до службового приміщення, але охоронець ОСОБА_4 намагався напасти на нього, у зв`язку із чим він був вимушений застосувати до ОСОБА_4 силу у вигляді самооборони. 
Вважав, що його звільнення було незаконним, у зв`язку із чим він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «АТБ-Маркет» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позову. Крім того зазначено, що порушення у наказах №146/1-к від 26.08.2020р. та №176/1-к від 15.10.2020р. діяння підпадають під дію Кримінального кодексу України, а також посилається на статтю 62 Конституції України.

Сповіщення сторін.
Про судове засідання, призначене на 14 грудня 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Повне судове рішення виготовлено 26 грудня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду. 

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 у період з 19 лютого 2019 року по 15 жовтня 2020 року працював на посаді охоронця у ТОВ «АТБ – Маркет».
Наказом №124/1 ТОВ «АТБ – Маркет» від 23.07.2020 року застосовано до ОСОБА_1 дисціплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни (а.с.5).
Наказом №146/1-к ТОВ «АТБ – Маркет» від 26.08.2020 року застосовано до ОСОБА_1 дисціплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни (а.с.6).
Наказом №176/1-к ТОВ «АТБ – Маркет» від 15.10.2020 року застосовано до ОСОБА_1 дисціплінарне стягнення у вигляді звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП за порушення трудової дисципліни, яке полягало у тому, що 19.09.2020 року не вжив заходів по затриманню особи, яка винесла неоплачений товар на суму 322,80 грн.; 20.09.2020 року заважав заступнику керуючого ОСОБА_5 виконувати свої службові обов`язки, застосував до неї фізичну та до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.7-8).
Наказом №176/2 ТОВ «АТБ – Маркет» від 15.10.2020 року ОСОБА_1 звільнено за порушення трудової дисципліни (а.с.4).
Судовим першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до посадової інструкції охоронника магазину, охоронник магазину вживає заходи по затриманню осіб, що намагаються винести несплачений товар або підозрюваних в здійсненні правопорушень (п.5.1.2); охоронець зобов`язаний: забезпечувати збереження товарно-матеріальних цінностей (п.6.1); при виявлені факту розкрадання негайно вживати заходи, спрямовані на припинення розкрадання (п.6.8); при позаштатних ситуаціях діяти згідно з інструкціями, розпорядженнями, наказами ТОВ «АТБ – Маркет» (п.6.20); виконувати розпорядження і накази безпосереднього керівництва і адміністрації магазину (п. 6.21); піклуватись про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь якої роботи або під час перебування на територіях підприємства ( п.6.25); дотримуватись трудової і виробничої дисципліни (п. 6.26) /а.с.48-53/.
ОСОБА_1 ознайомлений із посадовою інструкцією охоронника 14 лютого 2020 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с.54).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтован виходив з того, що факт систематичності допущення ОСОБА_1 порушень трудових обов`язків підтверджено тим, що за останній рік (у відповідності зі ст. 151 КЗпП України строк дії дисциплінарного стягнення один рік) було застосовано два дисциплінарних стягнення у відповідності зі ст. 147 КЗпП України: наказ №124/1 від 23.07.2020р., наказ №146/1-к від 26.08.2020р.. Судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено, що зазначені накази були оскаржені або скасовані в установленому законом порядку.
Відмовляючи у поновленні на роботі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до посадової інструкції, ОСОБА_1 зобов`язаний забезпечувати збереження товарно-матеріальних цінностей, а при виявлені факту розкрадання негайно вживати заходи, спрямовані на припинення розкрадання, однак заходів по затриманню особи, яка 19 вересня 2020 року винесла неоплачений товар на суму 322,80 грн. не вжив, вимог інструкції не дотримався.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги, що з дослідженого відеозапису наданого представником відповідача (а.с.36), вбачається, що 20 вересня 2020 року ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни. Упередженого ставлення до нього керівництва або здійснення самооборони, як стверджує ОСОБА_1 не встановлено.
До доводів позивача щодо упередженого ставлення до нього керівництва та колег, суд першої інстанції вмотивовано поставився критично, адже  факти систематичного порушення позивачем покладених на нього обов`язків посадовою інструкцією охоронника та трудової дисципліни носили систематичний характер, належним чином зафіксовані відповідними актами про порушення трудової дисципліни (а.с.36, 61-91).
Суд першої інстанції також правильно критично оцінив надані позивачем відеозаписи (IMG_0143, 0152, 0155, 0156, 0158, 0166, 0167), оскільки зазначені відеозаписи містять вибірний характер, датовані 04.08.2020 року та не мають прямого відношення до подій, які відбулись 19.09.2020 року та 20.09.2020 року (а.с.109).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.
Тобто, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України до юридичних фактів, що підлягають встановленню судом при вирішенні спору про законність звільнення позивача з наведених вище підстав, є наступні факти: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.
З урахуванням положень ст. 147 КЗпП України, звільнення за передбаченими ч.1 п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.
Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі ч.1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково згідно зі ст. 151 КЗпП України, він знову вчинив проступок на роботі.
Відповідно до вимог ст.ст.10, 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного вище, за результатами дослідження наявних у справі доказів в їх сукупності та надання їм правової оцінки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання наказу про звільнення протиправним та його скасування. Як наслідок, не підлягають задоволенню й похідні позовні вимоги, як-то, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що предметом розгляду вказаної цивільної справи є звільнення позивача із займаної посади внаслідок дисциплінарного проступку, а тому посилання на Кримінальний кодекс України є неспроможними.
Крім того, ст. 62 Конституції України, зокрема частина перша, визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вчиняв дисциплінарні проступки, а не злочин, тому посилання на ст. 62 Конституції України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2022 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

       А.І. Дришлюк