ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2023 року
м. Харків
справа № 632/1142/22
провадження № 22-ц/818/507/23  
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів –Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
секретаря судового засідання –Тітченко О.В.
сторони справи:
позивач- Лозівська окружна прокуратура Харківської області
відповідачі - Біляївська сільська рада Лозівського району Харківської області, ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2022 року ухвалене у складі судді Кочнєва О.В. ,-
УСТАНОВИВ:
В жовтні 2022 року заступник керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області звернувся до суду з позовом, в якому, обґрунтовуючи необхідність захисту інтересів держави в особі відповідного органу місцевого самоврядування просив визнати незаконним та скасувати рішення Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області від 25.06.2008 «Про затвердження технічної документації по встановленню окружної межі та оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 надано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1791 га, розташовану в АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ) повернути Біляївській територіальній громаді Лозівського району Харківської області в особі Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області земельну ділянку з кадастровим номером 63245870003:00:001:0027 площею 0,1791 га, що розташована в АДРЕСА_1 ; вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування позову зазначав, що про існування оспорюваного рішення прокурору стало відомо лише 14.05.2021 з листа відповідача, а також те, що дії відповідачів у сукупності становлять публічний інтерес та позов подається на захист права Українського народу щодо законного розпорядження землями комунальної власності, оскільки відповідачка ОСОБА_1 незаконно двічі використала право на приватизацію земельних ділянок одного цільового призначення.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20.12.2022 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 при приватизації земельних ділянок станом на час їх приватизації з одним цільовим призначенням жодних діючих норм законодавства не порушувала. ЇЇ дії були обумовлені законодавством, що було змінено під час вирішення питання про приватизацію нею землі. Оскільки в діях відповідачки не було протиправної поведінки, яка є підставою для цивільно-правової відповідальності за даним позовом, останній не підлягає задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду заступник Харківської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції порушив вимоги закону щодо наявної заборони стосовно передачі земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, визначених Земельним Кодексом України, більш ніж один раз по кожному виду користування. ОСОБА_1 у різний час на підставі двох окремих рішень органу місцевого самоврядування — рішення виконкому Первомайської міської ради Харківської області № 26 від 24.01.2001 та рішення Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області від 25.06.2008 «Про затвердження технічної документації по встановленню окружної межі та оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 » було отримано безоплатно у власність дві земельні ділянки: площею 0,1 га, кадастровий номер 6511500000:03:001:0355, по АДРЕСА_2 та площею 0,1791 га, кадастровий номер 6324587003:00:001:0027, в АДРЕСА_1 , одного й того ж самого виду використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Посилання суду на втрату чинності Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 №15-92 з 01,01.2002 на підставі п. 2 розділу IX «Перехідні положення» Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ, та приватизацію ОСОБА_1 земельних ділянок відбувалася за двома різними нормативно-правовими актами не має жодного правового значення, оскільки вимоги ст. 116 ЗК України застосовуються незалежно від того, на підставі якого саме закону громадянином набуто безоплатно право власності на земельну ділянку того ж самого виду використання. Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 №15-92 (ст. 2) і Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768 ІІІ (ч. 4 ст. 116) передбачена одноразовість приватизації земельних ділянок з одним цільовим призначенням.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Нормами абзацу 1 ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
При цьому, нормою пункту "г" ч. 1 ст. 121 ЗК України встановлено норму безоплатної передачі земельних ділянок громадянам України із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у розмірі не більше 0,10 гектара .
Згідно із ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для  будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 на підставі власноруч написаної заяви та відповідно до п. 1.1.13 рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 24.01.2001 №26 «Про передачу громадянам міста земельних ділянок у приватну власність» отримала у приватну власність на території м. Первомайський за адресою: АДРЕСА_2 земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва жилого будинку та 0,01 га – для ведення підсобного господарства (а.с.39-41).
Вказану земельну ділянку ОСОБА_1 реалізувала шляхом продажу інший фізичній особі – громадянці України, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2001, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Вовк І.В., реєстровий номер 526 (а.с.47-48).
Маючи у власності приватизовану ще у 2001 році земельну ділянку відповідачка на підставі власноруч написаної заяви від 19.09.2007 спочатку просила надати їй дозвіл на проведення відповідних кадастрових робіт на земельній ділянці у АДРЕСА_1 (а.с.42), а згодом затвердити виконану відповідачкою ОСОБА_1 технічну документацію з приводу кадастрових робіт на вказаній земельній ділянці (а.с.44), що було підставою для отримання ОСОБА_1 правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку.
Орган місцевого самоврядування (на той час – Суданська сільська рада Первомайського району Харківської області) спочатку на підставі рішення 15 сесії 5 скликання від 20.09.2007 надав дозвіл на розробку технічної документації що вказаної земельної ділянки (а.с.43), а згодом на підставі 21 сесії 5 скликання від 25.06.2008 затвердив технічну документацію щодо земельної ділянки (а.с.45), що стало підставою для отримання відповідачкою ОСОБА_1 30.09.2009 державного акту на земельну ділянку з кадастровим номером 6324587003:00:001:0027, площею 0,1791 га, по АДРЕСА_1 на той час Суданської сільської ради на той час Первомайського району Харківської області з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.49).
Таким чином, передбачена ст. ст. 116, 121 Земельного кодексу України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалась своїм правом і отримала у власність земельну ділянку передбаченої ст. 121 Земельного кодексу України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге.
Приймаючи оспорювані накази Суданська сільська рада Первомайського району Харківської області , факт реалізації ОСОБА_1 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд не перевірила та порушила вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності. Тому рішення вищезазначеної сільської ради від 25.06.2008 «Про затвердження технічної документації по встановленню окружної межі та оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 » є незаконним та підлягає до скасування.
Статтею 152 Земельного кодексу України регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є, у тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення.
У відповідності до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування згідно рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відновлення становища, яке існувало до передачі у власність ОСОБА_1 , земельної ділянки можливе шляхом повернення земельної ділянки у власність держави.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
В питаннях оцінки «пропорційності» Європейського суду з прав людини, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).
ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за ст. 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року).
Таким чином, ст. 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Норми ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України в такій самій редакції діяли і на час виникнення спірних правовідносин, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів у актуальному стані є публічними та загальнодоступними.
Відповідачка ОСОБА_1 не мала перешкод у доступі до законодавства, могла і повинна була знати про те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання, що ставить добросовісність відповідача 2 під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів та підтверджує дотримання «справедливого балансу» у даних правовідносинах.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 право на отримання земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд використала у 2001 році, підстав для задоволення її заяви у 2007 році про надання у власність земельної ділянки такого ж виду користування не було.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Харківською обласною прокуратурою в особі Лозівської окружної прокурати Харківської області за подачу позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 7632 грн та за подачу апеляційної скарги було сплачено 11488 грн то з Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області, ОСОБА_1 підлягає стягенню по 9540 (19080 :2 = 9540) грн судового збору з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374,376, 382 - 384 ЦПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури - задовольнити.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2022 року – скасувати. Ухвалити нову постанову.
Позовну заяву заступника керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області – задовольнити.
Скасувати рішення Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області від 25.06.2008 «Про затвердження технічної документації по встановленню окружної межі та оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 надано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1791 га, розташовану в АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ) повернути у власність Біляївської територіальної громади Лозівського району Харківської області в особі Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області земельну ділянку з кадастровим номером 63245870003:00:001:0027 площею 0,1791 га, що розташована в АДРЕСА_1 .
Стягнути з Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області, ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури по 9540 (дев`ять тисяч п`ятсот сорок) грн з кожного судового збору сплаченого у суді першої та апеляційної інстанцій.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 28 березня 2023 року.
Головуючий                                                                О.Ю. Тичкова 
Судді                                                                         О.В.Маміна
Н.П.Пилипчук