ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 лютого 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/3645/22	
                                                                                Суддя І інстанції – Артоуз О.О.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі №280/3645/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -  

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та неврахування для обчислення страхового стажу трудової книжки НОМЕР_1 періоду роботи з 02.12.1983 по 25.06.1991;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог ст. 114 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за пенсією 04 січня 2021 року та зарахувати до стажу роботи період на посаді заготівельника деталей з 02.12.1983 по 25.06.1991   та стаж роботи за списком № 1 у подвійному розмірі.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій  області від 19.04.2022 № 083950011541 щодо відмови у призначенні  пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за пенсією 04 січня 2021 року із зарахуванням до стажу роботи періоду на посаді заготівельника деталей з 02.12.1983 по 25.06.1991   та стаж роботи за списком № 1 у подвійному розмірі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивачці відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтоване правомірністю відмови Головним управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах. Вказує на те, що до пільгового стажу не було зараховано період роботи з 02.12.1983 року по 25.06.1991 року у зв`язку із тим, що між датою прийняття на роботу та датою наказу минуло більше місяця. Вказує на те, що рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу від 19.04.2022 року №083950011541 виносило Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке не було залучено до розгляду справи, а Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області ніяких протиправних дій чи бездіяльності відносно позивача не вчиняло. Також зазначає, що суд першої інстанції не встановив фактичної дати звернення позивача за призначенням пенсії, натомість виніс рішення про зобов`язання відповідача призначити пенсію за неіснуючої дати звернення, а саме: 04.01.2021 року.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Як слідує з матеріалів справи, 04 січня 2022 року позивач звернулась до Відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 
Рішенням відповідача № 083950011541 від 06.01.2022 відмовлено позивачу в призначення пенсії за віком на пільгових умовах, посилаючись на ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначено, що право на пенсію за віком матиме 04.11.2024.
08.02.2022 позивач повторно звернулася до відповідача з відповідним пакетом документів та знову отримала рішення про відмову у призначенні пенсії № 083950011541 від 15.02.2022.
Згідно рішення про відмову № 083950011541 від 19.04.2022  Головним управлінням ПФУ у Полтавській області встановлено, що загальний стаж позивача становить 32 роки 06 місяців 24 днів, пільговий стаж — 03 роки 08 місяці 03 днів. Рішення обґрунтовано тим, до управління 15.04.2022 звернулась ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком, надавши наступні документи: трудові книжки; диплом про навчання; довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній видані АТ «Запорізьким виробничим алюмінієвим комбінатом» від 13.04.2022 №16 та від 20.12.2021 №021.00-1069; довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видані ТОВ «Метінвест-Промсервіс» від 09.12.2021 №№268, 269. Аналіз наданих документів показує, що довідка видана АТ «Запорізьким виробничим алюмінієвим комбінатом» від 13.04.2022 №16 за Списком №1 не відповідає пп..3.4 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. Згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1982: не враховано період роботи з 02.12.1983 по 25.06.1991, так як між датою прийняття та датою наказу минуло більше місяця. 
Не погоджуючись з вказаними діями відповідача щодо не зарахування частково періодів роботи, а саме з 02.12.1983 по 25.06.1991, до пільгового стажу позивач звернулася до суду з даним позовом.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон України №1788-XII).
За приписами п.6 ч.1    ст.92 Конституції України    основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З 01.01.2004 таким законом є, насамперед,    Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058), який був прийнятий на зміну положенням    Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно статті 4 Закону №1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Пунктом 2 частиною 2 статті 114 Закону № 1058 встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженими Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць,- після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 01.04.2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту страхового стажу роботи: з 1 квітня 2021 року до 31 березня 2022 року не менше 23 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацом першим і п`ятнадцятим- двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу, пенсії за віком  на  пільгових  умовах  призначаються  із  зменшенням  пенсійного  віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Згідно п. 5 ст. 114 Закону №1058 передбачено, що у разі призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 2 і ч.3 цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови, що роботи, які зараховуються дають право на пенсію на аналогічних або більш вигідних умовах.
Відповідно до п. 3 «Порядку застосування Списків №1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад, і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого наказом Міністерства праці та соціального політики України від 18.11.2005 №383 (далі – Порядок) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовується списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992
Чинні Списки №1,2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, які передбачають пільгове пенсійне забезпечення.
Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі — Порядок №637).
Пунктом. 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5 до Порядку № 637).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, зокрема, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, які підтверджують факт роботи із шкідливими і важкими умовами праці упродовж повного робочого дня, а також кількість простоїв, відпусток без збереження заробітної плати тощо.
Право на пенсію за віком мають працівники зайняті повний робочий день на роботах з особливо важкими умовами праці та за результатами атестації робочих місць.
Атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах незалежно від форм власності, де технологічний процес є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів. Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств.
Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 позивач працювала у наступні періоди:
22.07.1982  сортувальником 1 рік 4 місяці 10 днів;
01.12.1983 заготівельником деталей 7 років 6 місяців 24 дні;
02.03.1992  штукатуром - 3 роки 4 місяці; 
01.08.1995 штукатуром - 5 років 11 місяців; 
01.07.2001 муляр - 5 років 9 місяців; 
01.04.2007 року маляром - 1 місяць 22 дні; 
23.05.2007 року електромонтером - 2 роки 1 місяць; 
10.03.2010 електромонтером - 1 рік 5 місяців;
18.10.2011 року електромонтером - 5 років 7 місяців 25 днів;
14.06.2017 року електромонтером - 1 рік 6 місяців 27 днів, 
всього за списком № 2, тобто 25 роки 10 місяців 14 днів.
Згідно записів у трудовій книжці позивач також працювала за списком № 1 у  наступні періоди: 
з 14.06.2017 електромонтером по 30.11.2021 рік- 2 роки 8днів і продовжує працювати за цим списком по теперішній час, що також підтверджено довідкою № 268, що уточнює особливий характер роботи виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Промсервіс» від 09.12.2021.
Разом з тим, спірним є питання не врахування відповідачем періоду роботи позивача з 02.12.1983 по 25.06.1991, з причини виправленого в трудовій книжці запису в графі № 4 з 10.04.1991 на 25.06.1991 про звільнення, підстави - розпорядження № 546 від 10.04.1991 року та періоду роботи з 01 липня 2001 року по 31 березня 2007 року з причини того, що довідка АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» від 13.04.2022 №16 не відповідає вимогам п.3.4 Порядку №383, яким передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, яке відображено у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 19.04.2022 № 083950011541.
З цього приводу, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Разом з тим, право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від дотримання відповідальною особою Порядку ведення трудових книжок та належне зберігання архівної документації, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Натомість, згідно із ч.  3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Тобто пенсійний орган, у випадку виявлення помилок, або неточностей у заповненні трудової книжки, має право звернутись до підприємств, організацій і окремих осіб, на яких працювала особа, що звернулась із заявою про призначення пенсії, із запитом про витребування відповідних документів, необхідних для визначення права на пенсію.
Між тим, в матеріалах справи наявна довідка ВАТ «ГАММА» про підтвердження наявності трудового стажу, відповідно до якої позивач працювала повний робочий день на Запорізькому заводі імені 50 річчя СРСР виробничого об`єднання «Гамма» на посаді сортувальника приладів, заготівельника деталей з 22 липня 1982 року (розпорядження №831 від 20.07.1982 року) по 25 червня 1991 року (розпорядження №546 від 25.06.1991 року).
Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції що відповідачем безпідставно та неправомірно до пільгового стажу період роботи з 02.12.1983 по 25.06.1991 на посаді заготівельника деталей, записи про які внесено до трудової книжки позивача та скріплені печаткою «Запорізького заводу ім. 50-річчя СРСР Виробничого об`єднання «Гамма» (відділом кадрів).
Разом з тим, з приводу незарахування періоду роботи позивача з 01 липня 2001 року по 31 березня 2007 року з причини того, що довідка АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» від 13.04.2022 №16 не відповідає вимогам п.3.4 Порядку №383, яким передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, колегія суддів зазначає наступне.
Так, довідка АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» від 13.04.2022 №16 містить інформацію щодо посади, характеру праці, атестації робочого місця, інформації щодо роботи повний робочий день, періоду роботи позивача, тобто достатньо інформації для визначення пенсійного органу наявності права особи на зарахування такого періоду роботи до пільгового.
При цьому, з огляду на те, що саме на пенсійний орган покладено повноваження щодо визначення права особи на пенсію і призначення такої пенсії, то відмова у зарахуванні періоду роботи позивача  з 01 липня 2001 року по 31 березня 2007 року з причини того, що довідка АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» від 13.04.2022 №16 не відповідає вимогам п.3.4 Порядку №383, яким передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи є надмірним формалізмом.
З урахуванням наведеного, з огляду на те, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно пп.1-2 п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стала відмова у зарахуванні періодів роботи позивача з 02.12.1983 по 25.06.1991, та з 01.07.2001 року по 31.03.2007 року до пільгового стажу роботи, що за наслідком судового розгляду визнано протиправним, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пп.1-2 п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Поряд з цим, суд першої інстанції, зобов`язуючи Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за пенсією 04 січня 2021 року із зарахуванням до стажу роботи періоду на посаді заготівельника деталей з 02.12.1983 по 25.06.1991  та стаж роботи за списком № 1 у подвійному розмірі не дослідив наступних обставин.
Так,  рішення №083950011541 від 19 квітня 2022 року було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності, і саме воно досліджувало пенсійні документи позивача і вирішувало питання щодо зарахування періодів роботи позивача з 02.12.1983 по 25.06.1991 року і призначення пенсії, а не Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв рішення стосовно неналежного відповідача. 
Відповідно до частин 3-7 статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. 
Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. 
Таким чином, суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. 
Суд першої інстанції наведених вимог процесуального закону не дотримався та не з`ясував хто є належним відповідачем у справі і не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача, хоча із матеріалів справи вбачається, що спірне рішення про відмову в призначенні пенсії приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо вирішення питань про залучення належного відповідача та/або співвідповідача у даній справі. Відтак, на вказаній стадії суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості усунути виявлені недоліки при розгляді справи судом першої інстанції. 
Також, колегія суддів також враховує, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання щодо залучення належного відповідача та вирішення адміністративного позову відносно вказаного відповідача. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №826/12172/18 та від 18.06.2020 у справі №824/245/19-а, який має бути врахований судом. 
Водночас, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду із відповідними позовними вимогами до належного відповідача, яким у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі. 
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), “Проніна проти України” (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. 
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі №280/3645/22 - скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 14 лютого 2023 року.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова