ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року	Львів	Справа № 460/14625/22 пров. № А/857/15985/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М., 
                                                                                                                                   
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції                                                            Поліщук О.В., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення                               12 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУ ПФУ) щодо незарахування до стажу роботи періодів його підприємницької діяльності з 21 квітня 1994 року по 21 червня 2017 року та призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, починаючи з 24 січня 2022 року;
зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи позивача підприємницьку діяльність з 21 квітня 1994 року по 21 червня 2017 року та призначити пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, починаючи з 24 січня 2022 року. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 460/14625/22 ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ, яка полягає у незарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1998 року та з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2008 року, а також непризначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, починаючи з 24 січня 2022 року.
Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача № 172050003344 від 17 березня 2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії.
Зобов`язано ГУ ПФУ зарахувати до страхового стажу позивача періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1998 року та з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2008 року.
Зобов`язано ГУ ПФУ призначити   ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, починаючи з 24 січня 2022 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції для повного захисту прав та інтересів позивача вирішив вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправним та скасувавши рішення відповідача № 172050003344 від 17 березня 2022 року.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що довідка з бази даних Реєстру застрахованих осіб про застраховану особу ОСОБА_1 не містить відомостей про сплату єдиного внеску за періоди з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2008 року, з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2003 року та з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1998 року. Відтак, на підставі поданих позивачем документів його страховий стаж на час звернення складає 13 років 4 місяці 26 днів при необхідних 23 років. Вважає, що суд першої інстанції не врахував зазначене при прийнятті свого рішення.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 21 квітня 1994 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем та взятий на облік, як платник податків, у встановленому законом порядку, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис від 21 квітня 1994 року за № 26060170000000198. Види діяльності: 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах.
Свою підприємницьку діяльність позивач припинив 21 червня 2017 року, про що свідчить лист ГУ ДПС в Рівненській області № 15219/6/17-00-24-06-11 від 06 грудня 2021 року.
У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 записи щодо його роботи за період з 21 квітня 1994 року по 21 червня 2017 року відсутні.
17 березня 2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою встановленого зразка за призначенням йому пенсії за віком.
Рішенням відповідача № 172050003344 від 17 березня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком внаслідок недостатності у нього страхового стажу. При цьому у рішенні зазначено, що позивач прожив у зоні гарантованого добровільного відселення 8 років 10 місяців, зокрема, станом на 01 січня 1993 року – 3 роки 6 місяців, що дає право на зниження пенсійного віку на 6 років. Необхідний страховий стаж, визначений з урахуванням статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», становить 23 роки.
За результатами розгляду доданих до заяви документів до страхового стажу не зараховані періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності: з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1998 року та з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2003 року, оскільки відсутні документи про сплату страхових внесків, а також з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2008 року, оскільки відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Зазначено, що страховий стаж особи становить 13 років 4 місяці 26 днів.
Згідно з листами ГУ ДПС в Рівненській області № 15219/6/17-00-24-06-11 від 06 грудня 2021 року та № 2790/6/17-00-24-01-06 від 20 квітня 2022 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності з 21 квітня 1994 року по 21 червня 2017 року та перебував на податковому обліку у Вараській ДПІ. Також повідомлено, що надати інформацію про систему оподаткування з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 2011 року та про сплату податків з отриманих доходів неможливо, оскільки строк зберігання документів, у яких відображені ці відомості, становить 5 (п`ять) років і такі документи знищені. Зазначено, що у період з 01 січня 2012 року по 21 червня 2017 року ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування. За даними інтегрованих карток платника заборгованість зі сплати податків і зборів відсутня.
Відповідно до довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 страхові внески ним сплачувались за періоди здійснення підприємницької діяльності: з 01 січня 1999 року по 30 листопада 1999 року, а також з 01 січня 2009 року по 21 червня 2017 року. 
Разом із тим, інформація щодо сплати позивачем страхових внесків з 21 квітня 1998 року по 31 грудня 1998 року, з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2003 року та з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2008 року у цій довідці відсутня.
При цьому згідно з відомостями, поданими відповідачем на виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, з сум єдиного податку сплаченого позивачем до пенсійного органу перераховувались внески у період з 2004 по 2008 рік.
Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо незарахування спірного періоду до його страхового стажу, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Апеляційним судом встановлено, що спір у справі, що розглядається, стосується не зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності позивача до його страхового стажу, що дає право на призначення пенсії.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV).
Як визначено частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, зокрема від роботодавців та застрахованих осіб (абзаци другий, четвертий, п`ятий частини першої статті 21 Закону № 1058-IV).
Як визначено у частині першій статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно з частиною 3-1 розділу XV Закону № 1058-IV (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року), до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року № 793  пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, доповнено новим абзацом, у якому зазначено, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Аналіз вказаних положень законодавства свідчить, що зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців підлягають періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV Перехідні положення Закону № 1058-IV (з внесеними змінами Законом № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року), до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: - з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; - з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до пункту 4 Порядку № 637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).
Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі   відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:
до 01 травня 1993 року – час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків,
з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року – періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків,
з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року – періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Як слідує з матеріалів справи, у період з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності та перебував на спрощеній системі оподаткування. Зазначене підтверджується листами ГУ ДПС в Рівненській області № 15219/6/17-00-24-06-11 від 06 грудня 2021 року та № 2790/6/17-00-24-01-06 від 20 квітня 2022 року, згідно з якими ОСОБА_1 був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності з 21 квітня 1994 року по 21 червня 2017 року, відомостями з картки особового рахунку та інформацією щодо сплати позивачем єдиного внеску.
При цьому судом першої інстанції встановлено, що період здійснення підприємницької діяльності позивача з 01 січня 1990 року по 30 листопада 1999 року відповідачем зараховано до його страхового стажу.
Щодо зарахування стажу періодів підприємницької діяльності: з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1997 року та з 1 січня 2004 року по 21 червня 2017 року слід зазначити таке.
Як зазначено вище, позивач з 21 квітня 1994 року був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та взятий на облік, як платник податків, у встановленому законом порядку. Свою підприємницьку діяльність позивач припинив 21 червня 2017 року.
Довідка за формою ОК 5 не містить інформації щодо сплати позивачем страхових внесків за періоди його підприємницької діяльності з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2008 року, а довідка Пенсійного фонду України про сплату/несплату ним страхових внесків відповідачем не долучена.
Проте, відповідно до матеріалів справи, зокрема, інформації щодо платіжних доручень, позивач у період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2008 року сплачував єдиний податок, частина якого перераховувалась в пенсійний фонд. При цьому матеріали справи не містять доказів заборгованості щодо сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів за весь період здійснення підприємницької діяльності, у тому числі: з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1997 року та з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2008 року.
Таким чином, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що відсутність заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, а тому суд першої інстанції правомірно зарахував спірні періоди провадження підприємницької діяльності до страхового  стажу позивача.
Отже, оскільки періоди з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1998 року (04 роки 08 місяців 10 днів) та з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2008 року (09 років 00 місяців 30 днів) правомірно зараховані судом першої інстанції до страхового стажу позивача, то загалом такий становить 27 років 02 місяці 06 днів, що цілком вистачає для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності відмови ГУ ПФУ у зарахуванні до страхового стажу позивачу спірних періодів роботи та зобов`язання відповідача такий зарахувати та призначити пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 460/14625/22 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк