ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 січня 2023 року           справа №200/2534/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Компанієць І.Д.,   розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 р. у справі № 200/2534/22 (головуючий І інстанції Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 10.06.2021 №301 про утримання з пенсії надміру виплачених сум в розмірі 104 780,66 грн,- 
                                                               В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила суд: визнати протиправним та скасуватирішення від 10.06.2021 №301 про утримання з пенсії надміру виплачених сум в розмірі 104 780,66 грн.; зобов`язати виплатити (повернути) незаконно утриманих сум на підставі оскаржуваного рішення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022  року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Позивач, не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, подано до суду апеляційну скаргу та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що згідно вимог ч.3 пункту 13-1 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 (зі змінами та доповненнями) виплата працюючим пенсіонерам у період роботи на інших посадах пенсій, призначених на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру" (№ 1697-ХІІ від 14.10.201), "Про статус народного депутата України" "Про наукову і науково-технічну діяльність", з 1 жовтня 2017 року поновлюється у розмірах, що були встановлені відповідними законами.
Позивач 04.05.2020 звільнилася з посади прокурора та із 25.05.2020 обіймала іншу посаду то, відповідно до зазначеної вище норми закону, мала право на отримання пенсії, призначеної їй на умовах Закону України «Про прокуратуру», яку фактично відповідач сплачував позивачу із червня по грудень 2020 року (у розмірі 9642,25 грн.), а у подальшому незаконно відніс до надмірно сплачених сум.
Про факт працевлаштування, позивач повідомив відповідача при поданні заяви про перерахунок пенсії від 17.12.2020.
Крім того, відповідач факт працевлаштування позивача повинен був встановити, у тому числі, і на підставі даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкова державного соціального страхування, у яких відображено отримання позивачем доходу за період з 25.05.2020 по 31.05.2021.
Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 по справі № 487/380/16-а, зазначив, що для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії, орган, уповноважений призначати пенсії (Відповідач), має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховується при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей, чи зловживань, чого, позивачем допущено не було.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
З 05.03.2018 позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до ч. 5 ст. 86 Закону України “Про прокуратуру”.
06.05.2020 позивач звернулась з заявою №4078 за призначенням/перерахунком пенсії. В заяві позивач зазначила, що не працює.
Відповідачем з 05.05.2020 проведено перерахунок пенсії позивача у зв`язку із звільненням з посади. Пенсію обчислено з урахуванням загального стажу 37 років 11 місяців 24 дні, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів – 9 років 07 місяців 25 днів, та заробітної плати (окладу) за лютий 2018. Страховий стаж враховано по 28.02.2018 року.
17.12.2020 позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії, вид пенсії: збільш.зарплати (пенсії за спецзаконами), з позначкою: працюю.
До заяви про призначення пенсії позивач додала довідку про складові заробітної плати (грошового забезпечення) станом на 11.09.2020 згідно довідки від 10.12.2020 No21-85-193, виданої Донецькою обласною прокуратурою.
Позивачу здійснено перерахунок пенсії за вислугу років як працюючому працівнику органів прокуратури, з урахуванням зазначеної довідки.
Відповідач зазначає, що в травні 2021 року під час опрацювання зазначеного вище рішення суду за даними персоніфікованого обліку встановлено факт роботи ОСОБА_1 на спецпосаді, яка дає право на пенсію відповідно до Закону №1697.
На відповідне звернення позивача, листом від датований 04.08.2021 за вих. №8863-8068/Д-15/8-0500/21 управління з посиланням на статтю 86 Закону №1697-VII «Про прокуратуру» повідомило, що з 05.03.2018 пенсія, позивач має статус працюючого пенсіонера. Зазначили, що у зв`язку з неповідомленням про працевлаштування утворилась переплата пенсії за період з 25.05.2020 по 31.05.2021 в сумі 104780,66 грн. управлінням прийнято рішення № 301 від 10.06.2021 щодо утримання надміру виплачених сум пенсії в розмірі 20 відсотків починаючи з 01.06.2021 року.
Рішенням про утримання надміру виплачених сум пенсії від 10 червня 2021 №301 у зв`язку з неповідомленням про працевлаштування сума переплати 104780,66 грн. підлягає поверненню ОСОБА_1 . У разі ненадходження від пенсіонера коштів протягом місяця з дня його повідомлення про прийняття цього рішення утримувати переплату в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01.06.2021 до повного погашення.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач перебуває на посаді державного службовця та є працюючим пенсіонером, пенсія виплачується в розмірі, розрахованому згідно пункту 13-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, норми якого є чинними та не визнавались неконституційними, а тому обов`язкові для застосування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до частини 2 статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII “Про прокуратуру” (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №1697-VII) пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Згідно із частиною 13 статті 86 Закону №1697-VII пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.
Відповідно до абзацу 4, 5 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII з 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.
Норми статті 86 Закону №1697-VII кореспондуються з положеннями пункту 13-1 “Прикінцевих положень” Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі – Закон № 1058-IV), якими передбачено, що з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону. 
Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється. 
Виплата працюючим пенсіонерам у період роботи на інших посадах пенсій, призначених на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність", з 1 жовтня 2017 року поновлюється у розмірах, що були встановлені відповідними законами.
З аналізу вищезазначених норм права, колегія суддів доходить висновку, що працівникам органів прокуратури, які працюють в тому числі на посаді, яка даює право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про прокуратуру", з 01.01.2018 року пенсія не виплачується у повному розмірі.
На час звернення позивача до суду з цим позовом норми пункту 13-1, пункту 13-2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» не скасовані та в установленому законом порядку не визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Отже означені норми підлягають застосуванню.
Судом першої інстанції встановлено, що 06.05.2020 позивач звернулась з заявою №4078 за призначенням/перерахунком пенсії. У заяві позивач зазначила, що не працює. Відповідачем з 05.05.2020 проведено перерахунок пенсії позивача у зв`язку із звільненням з посади. Проте, матеріали справи свідчать, що з 25.05.2020 позивач працевлаштована на посаді, яка дає право на виплату пенсії за Законом №1697-VII. Зазначені обставини сталі відомі відповідачу у травні 2021 року під час опрацювання даних персоніфікованого обліку.
За п.3, 3-1 частиною 2 ст.16 Закону № 1058, застрахована особа зобов`язана: повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення; 3-1) повідомляти страхувальника, в якого особа працює за основним місцем роботи, про визначення особою такого місця роботи як основного згідно з поданою нею заявою (до її відкликання).
Доказів повідомлення позивачем відповідача про працевлаштування на посаді, яка дає право на призначення пенсії передбаченого Законом України "Про прокуратуру", матеріали справи не містять.
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач з 25.05.2020 перебуває на посаді, яка дає право на виплату пенсії за Законом №1697-VII, а тому має право на виплату пенсії у розмірах, визначених Законом №1058-IV.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки пенсія позивачу призначалася під час продовження ним роботи в органах прокуратури, при визначенні її розміру відповідачем застосовано передбачені законодавством обмеження, не застосовувати які у відповідача не було підстав.
Щодо посилання апелянта на положення згідно вимог абз.3 пункту 13-1 “Прикінцевих положень” Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, суд зазначає, що вказана норма розповсюджується на осіб які працюють на інших посадах, не передбачених абз.1 пункту 13-1, тобто, не на посадах, які дають право на призначення пенсії передбаченого Законом України "Про прокуратуру". 
Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначеними нормами права чітко передбачено обмеження по виплаті пенсії не залежно на якій посаді працює пенсіонер, отже позивач не має права на отримання пенсії у розмірі згідно статті 86 Закону України “Про прокуратуру” при умові її працевлаштування на посаді, яка дають право на призначення пенсії передбаченого Законом України "Про прокуратуру". 
Відповідно до частини 1 статті 50 Закону № 1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 25.05.2020 року перебував на посаді державного службовця та не мав права на отримання пенсії, обчисленої в розмірі згідно Закону України “Про прокуратуру”, за період з 25.05.2020 по 31.05.2021 років. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за період з 25.05.2020 по 31.05.2021 років у позивача наявна переплата пенсії, перед Пенсійним фондом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних позивача, а дії відповідача є правомірними.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 р. у справі № 200/2534/22 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 р. у справі № 200/2534/22 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 18 січня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                                                   Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                    І.В. Геращенко

                                                                                                            І.Д. Компанієць