ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" січня 2023 р.           Справа№ 910/16691/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Барсук  М.А. 
          Руденко  М.А. 

при секретарі судового засідання Овчинніковій Я.Д.,             
за участю представників: 
від позивача - Сербулов О.В., ордер серії АІ №1160953 від 11.10.2021,
від відповідача - Симбірцев Є.В., довіреність від 29.12.2020 №1229, 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/16691/21 (суддя Ковтун С.А., повний текст складено - 05.08.2022) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Астра Пак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" про визнання недійсним правочину.
встановив наступне.
До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Астра Пак" до товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Торговий дім "Київхліб" про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви № 1136 від 14.09.2021 про припинення зобов`язання шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог за договором поставки № 12-09/19 від 12.09.2019.
Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог вимогам законодавства - приписам ст. 601 ЦК України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/16691/21 задоволено повністю позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Астра Пак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" та визнано недійсним односторонній правочин Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" - заяву №1136 від 14.09.2021 про припинення зобов`язання шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог за договором поставки №12-09/19 від 12.09.2019, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Астра Пак" 2270,00 грн судового збору.
Вказане рішення суду мотивоване тим, що вимоги заяви про зарахування суперечать приписам ст. 601 ЦК України. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на наявність доказів в матеріалах справи, які підтверджують обставини порушення позивачем умов договору та наявності у нього боргу перед відповідачем зі сплати штрафних санкцій в сумі, вказаній в заяві про зарахування.
Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Між товариством з обмеженою відповідальністю "Астра пак" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" (покупець) 12 вересня 2019 року укладено договір поставки № 12-09/19 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах визначених цим Договором, специфікаціями, затвердженим сторонами макетів, технічним завданням (у разі необхідності), що узгоджені сторонами та є невід`ємною частиною цього Договору (надалі - специфікації). 
Умови поставки та порядок приймання продукції врегульовано розділом 2 Договору. 
Відповідно до п. 2.10 Договору товар, що поставляється за цим Договором, повинен відповідати вимогам ТУ У 22.2-38671042-001:2018 "Вироби пакувальні. Технічні умови".
У разі виявлення невідповідності товару за якістю, що зазначені у відповідних супровідних документах, покупець пред`являє відповідні вимоги постачальнику письмово. Додатково, покупець може зафіксувати цей факт у формі акту, який підписується комісією, визначеною останнім. Покупець направляє на електронну адресу зазначену у п. 2.1 договору письмову вимогу зміни неналежного товару на товар належної якості та/або з вимогою вивезення товару та/або повернення коштів за сплачений товар (далі - вимога). Така вимога підлягає негайному виконанню за рахунок постачальника, але не пізніше 7 (семи) робочих днів з моменту її отримання. У випадку, якщо постачальник не виконав дану вимогу у зазначені строки, постачальник погоджується, що після спливу 7 (семи) робочих днів з моменту отримання вимоги покупець не несе жодної від повільності за схоронність такого товару. Постачальник зобов`язаний за власний рахунок вивезти неузгоджений товар, замінити всі супровідні документи на належні та повернути на рахунок покупця отримані за неузгоджений товар грошові кошти (п. 2.10 Договору).
Пунктом 2.13 Договору встановлено, що при прийнятті товару за якістю і кількістю в частині умов, що не передбачені цим договором сторони керуються вимогами Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СССР за № П-6 від 15.06.1965 (зі змінами та доповненнями), та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СССР за № П-7 від 25.04.1966 (зі змінами та доповненнями) 
Відповідно до п. 4.4 Договору оплата здійснюється покупцем протягом 45 робочих днів з моменту поставки товару на підставі рахунку-фактури, виставленого постачальником, або документів з прийому-передачі товару, якщо інший порядок оплати не зазначений у специфікації.
На виконання п. 1.2 Договору сторони склали специфікацію № 5 від 28.12.2020, відповідно до умов якої, позивач зобов`язується поставити відповідачу товар (плівку ТМ "TARTA" 350, ВООРР20+НР30, бар`єрна з антифогом, easy ppel, 55 мкм,2+0) у кількості 3500 кг на загальну суму 741174, 00 грн з ПДВ (дати поставки 1000 кг до 26.01.2021, 1000 кг до 15.02.2021, 1500 кг до 10.03.2021) (п. 1), толеранс поставки +/-10% (п. 4). 
Згідно з п. 6.1 Договору у  разі несвоєчасної поставки погодженого у специфікації сторонами товару, постачальник сплачує покупцю неустойку розмірі в подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення поставки товару, від вартості (ціни) несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки. Якщо прострочення поставки товару перевищує 10 (десять) календарних днів, постачальник зобов`язується додатково сплатити покупцю штраф у розмірі 5 % (п`ять) від вартості (ціни) несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки товару, а покупець має право відмовитись від прийняття товару та/або від цього договору в односторонньому порядку.
Відповідно до п. 6.4 Договору (у редакції протоколу узгодження розбіжностей до Договору) в разі, якщо постачальник поставив товар, який не відповідає товару, погодженому у специфікації або погодженому макету, він сплачує на користь покупця штраф в розмірі 10% від ціни товару, поставленого з зазначеними порушеннями.
Сторонами у справі не заперечуються обставини щодо постачання позивачем відповідачу товару на підставі вказаного договору та наявність у покупця боргу в сумі 494088,61 грн. 
23 вересня 2021 року на адресу ТОВ "Астра пак" від ТОВ "Торговий дім "Київхліб" надійшла заява № 1136 від 14.09.2021 про припинення зобов`язання шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог за договором поставки № 12-09/19 від 12.09.2019 (далі - Заява) та акт звіряння, відповідно до якого у відповідача перед позивачем є погоджена заборгованість у розмірі 494088,61 грн з ПДВ. 
У заяві зазначено, що розмір зустрічних однорідних вимог ТОВ "Торговий дім "Київхліб" до ТОВ "Астра пак" складає 862859,61 грн, які є штрафними санкціями за порушення договірних зобов`язань з боку ТОВ "Астра пак".
На підставі наведеного ТОВ "Торговий дім "Київхліб" заявив про застосування механізму, передбаченого статтею 601 Цивільного кодекс України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України, а саме: зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі:
- 494088,61 грн - зобов`язання "Торговий дім "Київхліб" з оплати за поставку товару за Договором;
- 494088,61 грн - штрафні санкції ТОВ "Астра пак" за порушення умов Договору.
До цієї заяви відповідач додав вимогу щодо стягнення штрафних санкцій за порушення умов Договору, відповідно до якої 862859,61 грн штрафних санкцій складаються з 836309,88 грн штрафу за прострочення строку постачання, встановленого специфікацією № 5, здійсненого за видатковою накладною  № 60 від 12.05.2021, та 26549,53 грн штрафу за постачання товару неналежної якості за цією ж накладною.
Позивач не погодився із вищевказаним зарахуванням та звернувся до суду з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви № 1136 від 14.09.2021 про припинення зобов`язання шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог за договором поставки № 12-09/19 від 12.09.2019.
Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Суд виходить з того, що порядок припинення зобов`язання зарахуванням врегульовано статтею 601 Цивільного кодексу України. 
Так, відповідно до ч.1 ст. 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (ч.2 ст.601 Цивільного кодексу України). 
Суд при цьому враховує, що зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням (відповідна правова позиція міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/13205/17).
Отже, метою зарахування зустрічних вимог є оптимізація діяльності кредитора та боржника в ситуації, коли кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні.
Із статті 601 Цивільного кодексу України випливає, що зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.
При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 922/1690/21.
Необхідною умовою для проведення зарахування відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України є також безспірність вимог, які зараховуються.
Умова щодо безспірності вимог випливає із мети інституту зарахування, яка полягає в оптимізації, тобто досягненні найбільшої ефективності діяльності сторін шляхом усунення зустрічного переміщення однорідних цінностей між кредитором та боржником в ситуації, коли кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні. При цьому відповідно ст. 601 Цивільного кодексу України зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін і не потребує згоди іншої сторони. 
Очевидно, що якщо вимоги, що зараховуються, не будуть безспірними, то зарахування подібних вимог за заявою однією із сторін не забезпечує досягнення мети зарахування оптимізації діяльності сторін, але створює додаткову правову невизначеність та спір з приводу виконання сторонами взаємних зобов`язань.
Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 Господарського кодексу України, статтею 601 Цивільного кодексу України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі                                 №910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі                     №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі                    №910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі                   №914/2326/18.
Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц, зазначалось, що спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського об`єднаної палати від 22.01.2021 у справі №910/11116/19 були уточнені висновки щодо безспірності вимог та зазначено, зокрема, що за дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним. 
Таким чином, сама по собі незгода позивача з проведеним відповідачем зарахуванням не може бути підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.
Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Також відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Хоча, як зазначив суд вище, сама по собі незгода позивача з проведеним відповідачем зарахуванням (суб`єктивне ставлення позивача до заборгованості) не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним, тим не менш суд відмічає, що надані відповідачем докази не свідчать про те, що заборгованість позивача в розмірі 862859,61 грн відповідає ознакам безспірності.
Так, позивач вказав, що ним  виконання умов специфікації № 5 мало місце таким чином:
- постачання за видатковою накладною № 8 від 27.01.2021;
- постачання за видатковими накладними № 26 від 17.02.2021, № 27 від 17.02.2021; 
- постачання за видатковою накладною № 38. 
За цими видатковими накладним всього було поставлено 3337,18 кг товару, що, відповідно до умов специфікації № 5, є її повним виконанням, оскільки визначений нею толеранс поставки, тобто можливість відхилення від заявленої кількості, становить 10%. Постачання товару в межах заявленого показника відхилення (відхилення склало 4,65%) свідчить про повне виконання зобов`язання.
Наведеним спростовуються доводи відповідача про те, що постачання товару за видатковою накладною № 60 від 12.05.2021 мало місце також на виконання зобов`язань за специфікацією № 5, а також свідчить про неправильність обчислення відповідачем строку постачання за видатковою накладною № 60 від 12.05.2021 з урахуванням строків, становлених  специфікацією № 5. 
Отже, нарахування відповідачем штрафу у зазначеному в заяві про зарахування  розмірі за прострочення позивачем поставки товару не відповідає ознаці безспірності.
Стосовно, нарахованого відповідачем штрафу за поставку неякісного  товару, слід зазначити наступне.  
Згідно п. 2.12 договору в разі, якщо, зокрема, якість поставленого товару не відповідає узгодженому в Специфікації - то такий товар вважається неузгодженим покупцем і покупець має право не приймати такий товар.
Відповідач доказів відмови у прийнятті товару, поставленого за видатковою накладною №60 (про яку йдеться  у вимозі щодо стягнення штрафних санкцій) не надав.
У п. 2.13 договору, зокрема, вказано, що при прийнятті товару за якістю сторони керуються вимогами Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої  постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР № П-7 від 25.04.1966 (далі - Інструкція П-7).
Отже, вказане положення договору має відсилочний характер, зокрема, на Інструкцію про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 № П-7.
Згідно п. 14 вказаної Інструкції № П-7 приймання продукції за якістю і комплектністю здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація тощо). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не призупиняє прийомку продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектністю продукції і в акті вказується, які документи відсутні.
Пунктом 16 Інструкції № П-7 передбачено, що при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості і змішання з іншою однорідної продукцією.
Одержувач також зобов`язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника виробника (відправника) з іншого міста, якщо це передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах при договорі.
У договорах можуть бути передбачені випадки, коли явка представника виробника (відправника) з іншого міста для участі в прийманні продукції за якістю і комплектністю та складання акту є обов`язковою.
У разі поставки з того ж міста виклик представника виробника (відправника) і його явка для участі в перевірці якості і комплектності продукції і складанні акту є обов`язковими.
У даному випадку, товар за видатковою накладною №60 від 12.05.2021 на суму 265  495,28 грн. прийнято відповідачем без зауважень.
Саме на цю накладну посилається відповідач у вимозі щодо стягнення штрафних санкцій, та виходячи саме із вказаної суми нараховує штраф за поставку неякісного товару. 
Докази того, що при прийманні продукції відповідач виявив  невідповідність її якості у матеріалах даної справи відсутні. Так само відсутні докази виклику постачальника для складання відповідного двостороннього акту.
Стосовно прихованих недоліків, то згідно п. 9 Інструкції № П-7 Акт про приховані недоліки продукції повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, що виявив приховані недоліки, якщо інші строки не встановлені обов`язковими для сторін правилами.
Коли приховані недоліки продукції можуть бути виявлені лише в процесі її обробки, здійсненої послідовно двома або кількома підприємствами, акт про приховані недоліки має бути складений не пізніше чотирьох місяців з дня отримання продукції підприємством, який виявив недоліки.
Акт про приховані недоліки, виявлені в продукції з гарантійними термінами служби і зберігання, повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, але в межах встановленого гарантійного терміну.
Якщо для участі в складанні акта викликається представник виробника (відправника), то до встановленого 5-денного терміну додається час, необхідний для його приїзду.
Акт про приховані недоліки товарів, гарантійний строк на які обчислюється з моменту їх роздрібного продажу, може бути складений також у період зберігання до продажу, незалежно від часу отримання товарів.
Прихованими недоліками визнаються такі недоліки, що не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, в процесі монтажу, випробування, використання і зберігання продукції.
Матеріали справи також не містять і доказів складання відповідного  Акту про приховані недоліки.
Отже, нарахування штрафу за поставку неякісного товару також не відповідає безспірності.
Стосовно надано апелянтом вже на стадії апеляційного провадження нового доказу, а саме Акту поверненння товару від 01.03.2021 №2, колегія суддів зазначає наступне.
В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. 
Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 3 вказаної статті відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. 
Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заперечення, мають бути подані відповідачем одночасно з поданням відзиву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена відповідачем до суду та належним чином обґрунтована. 
Відповідачем не було доведено до суду першої інстанції неможливості подання вказаного доказу.
Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апелянт жодних доказів на підтвердження  неможливості  подання вказаного Акту до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього не надав.
З огляду на вищевикладене, наданий відповідачем Акт не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції, а тому він не враховується судом при прийнятті даної постанови. 
Таким чином, здійснення відповідачем в односторонньому порядку зарахування зустрічних грошових вимог суперечило вимогам ч.1 ст. 601 Цивільного кодексу України та не забезпечувало досягнення мети інституту зарахування оптимізації діяльності сторін, а навпаки створило правову невизначеність та спір з приводу взаємних заборгованостей сторін.
Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Отже, на підставі ч.1 ст.203, ч.1 та ч.3 ст.215 та ч.1 ст.601 Цивільного кодексу України односторонній правочин відповідача, оформлений заявою № 1136 від 14.09.2021, обґрунтовано визнано судом першої інстанції недійсним.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності у позивача перед відповідачем заборгованості, яка була предметом зарахування, не спростовують наведених вище обставин (щодо невідповідності її вимогам безспірності), а тому не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги.    
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до               ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача   (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/16691/21 - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника -  відповідача у справі.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/16691/21.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови  складено: 20.02.2023 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Барсук

                                                                                М.А. Руденко