Справа № 147/1143/17
Провадження № 22-ц/801/65/2023
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мудрак А. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року	Справа № 147/1143/17	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого: Копаничук С.Г.
Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.
за участю секретаря Литвина С.С. 
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: Державне підприємство «Тростянецький спиртовий завод» 
третя особа без самостійних вимог: Фонд державного майна України, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року, повний текст якого складений 09 грудня 2021 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Мудрак А.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод», за участю третьої особи без самостійних вимог - Фонду Державного майна України, про стягнення коштів,-
В с т а н о в и в :
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» Державного концерну «Укрспирт» про стягнення коштів та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 24 356 226,68 грн. Вказав, що в 2006-2007 років на прохання відповідача він надавав йому поворотну цільову фінансову допомогу у вигляді надання готівкою в позику грошових коштів у доларах США та сировини - меляси, що забезпечило відновлення платоспроможності відповідача , його виробничого процесу та в цілому фінансово-господарської діяльності. 
27.01.2006 року між ним і ДП «Тростянецький спиртовий завод» був укладений договір позики, за яким він надав відповідачу позику у розмірі 738 823, 89 грн., що була внесена в касу заводу 14.03.2006 р. і складала в еквіваленті 90 303,84 доларів США , 07.06.2006 р. - в розмірі 55 152,786 доларів США. Відповідно до п. 3.1 цього договору, ним було внесено в касу відповідача всього 145 456, 63 доларів США, що еквівалентно 738 823, 89 грн. на строк протягом виробничої необхідності заводу з поверненням цієї суми доларового еквіваленту на дату повернення грошових сум за встановленим курсом НБУ. На вказану суму коштів було видано касові ордери заводу, гроші були використані на сплату ліцензії та для інших потреб.
Також, згідно вказаного договору позики , протягом 2006 року ним була надана через повірених осіб в безготівковому порядку поворотна фінансова допомога у розмірі 1 066 740 грн., яка станом на 12.04.2007 р. не повернута ,що за курсом НБУ на 13.04.2007 р. складало 206 332,69 доларів США і яка повинна бути повернута йому, як кредитору , згідно договору.
Крім того, згідно договорів відповідального зберігання майна (меляси) від 17.02.2006 та 20.09.2006 він передав ДП «Тростянецький спиртовий завод» на відповідальне зберігання своє майно - мелясу в кількості 6 626 292 тони, вартістю 2 510 046, 01 грн., що еквівалентно 482 701,16 доларам США, на умовах її повернення за ціною початкової вартості та права переробки цієї сировини в спирт для виробничої та іншої необхідності заводу. Відповідачем було перероблено у спирт 3024,28 т. меляси, решта 3601,998 т залишались на складі сировини та згодом зникли. 
У листі від 02.03.2007 року та заяві про виконання боргових зобов`язань від 12.04.2007 року ДП «Тростянецький спиртовий завод» визнало факт існування перед ним заборгованості у загальній сумі 4 295 610,07 грн., з яких 1 805 563,89 грн. – заборгованість за здійснену поворотну цільову фінансову допомогу за період з 01.12.2005 року по 01.03.2007 року (738 823,89 грн. готівкові внески в касу заводу і 1 066 740 грн. в безготівковому порядку) та 2 490 046,81 грн. – заборгованість за мелясу згідно договорів відповідального зберігання майна. 
В жовтні - грудні 2014 року він особисто звертався до ДП «Тростянецький спиртовий завод» з вимогами провести розрахунки за зобов`язаннями, що виникли на підставі вищевказаних договорів позики та зберігання майна у 2005-2007 роках, однак відповіді не отримав. Як йому стало відомо ДП «Тростянецький спиртовий завод» на той час уже не працювало, перебувало в умовах реорганізації та ліквідації у 2011-2013 роках.
Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаними договорами, він поніс збитки у розмірі 834 490,48 доларів США, що станом на 13.04.2007 року було еквівалентно 4 295 610, 07 грн. 
В подальшому заявами від 18.09.2020, 05.01.2021, 14.04.2021 позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно у заяві від 14.04.2021 року просив суд стягнути з відповідача на його користь 10 499 952, 23 грн., з яких: 
-738 823,89 грн. - за договором поступки права вимоги від 25.01.2007 року та від 21.03.2007 року від «Артеінвест»;
-1 066 740,23 грн - заборгованість за надану ним мелясу за договором від 01.11.2005 року № 01/11/01, яка облікована в реєстрі кредиторської заборгованості в сумі 1 060 766 грн;
-1 007 393,21грн - заборгованість за відпущену в борг відповідачеві мелясу за поступкою права вимоги від ТОВ «Артеінвест»;
-1 502 653,60 грн. - заборгованість за мелясу поклажодавця ОСОБА_1 , в т.ч. за договорами поступки права вимоги та через його повірених осіб ПП «Віват», СПД ОСОБА_2 , ТОВ «Артеінвест», фізособи ОСОБА_3 та ін.;
-5 441 113,31 грн - інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України;
-773 228,00грн - 3% річних від прострочених сум.
Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 25.05.2021 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору залучено Фонд Державного майна України.
Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.12.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Тростянецький спиртовий завод» Державного концерну «Укрспирт» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 8 372 582, 93 грн., з яких : заборгованість за зобов`язаннями - 4 315 610 , 92 грн, інфляційні втрати - 3 668 212, 30 грн та 3% річних - 388 759 , 70 грн . У задоволенні решти вимог відмовлено, вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі  відповідач  просить  рішення суду   в частині   задоволених вимог  скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у  справі ухвалити  нове рішення, яким  у задоволенні позову  відмовити  повністю. Зазначив що при ухваленні рішення суд не врахував факту припинення грошових зобов`язань відповідача перед позивачем ще у 2008 році, оскільки ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21.03.2008 року було порушено провадження у справі № 10/47-08 про банкрутство ДП «Тростянецький спиртовий завод» , оголошення про що було опубліковано в газеті «Голос України» № 104 (4354) від 03 червня 2008 року Відповідно до ч.1 ст. 14 з Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до порушення справи про банкрутство, зобов`язані були впродовж 30 днів з дня оголошення в газеті, тобто до 04.07. 2008 подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи на їх підтвердження. Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені, не розглядаються і вважаються погашеними. Ухвалою попереднього засідання Господарського суду Вінницької області від 27.08.2008 затверджено реєстр кредиторів, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 з вимогами до боржника не звертався, а тому згідно ст. 598 ЦК України, зобов`язання відповідача перед позивачем погашені та припинені. Вказана обставина встановлена Постановою Верховного Суду від 06.04.2021 року у справі № 10/47-08 ,де зазначено, що вимоги, які наразі заявлені ОСОБА_1 у цій цивільній справі, припинені. Проте, суд першої інстанції вказаній преюдиційній обставині належної правової оцінки не дав , в зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог. Вважає, що вимоги позивача не доведені достатніми, допустимими та достовірними доказами, а тому задоволенню не підлягають. Так, у матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі первісним кредитором новому кредитору права вимоги; відсутні первинні документи, що підтверджували б суму заборгованості у вказаному позивачем розмірі; відсутні докази передачі позивачем відповідачу товару на відповідальне зберігання. Крім того, суд не звернув увагу на пропуск позивачем строку позовної давності. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Зі змісту скарги вбачається , що відповідач, хоча і просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог ,проте у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю і з інших підстав ,ніж ті, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні решти вимог позивача , тому колегія суддів розцінює ,що рішення оскаржується у повному обсязі . 
        Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення  суду   не відповідає. 
Постановляючи рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами були укладені договори позики та надання поворотної фінансової допомоги, за якими  відповідач отримав від позивача та його довірених осіб  у позику  грошові кошти та майно (мелясу)  на  зберігання.   Оглянувши  та оцінивши в якості належних доказів касові книги ДП «Тростянецький спиртовий завод» за періоди з 10.05.2006 по 08.09.2006 ; з  26.12.2005 по 04.05.2006 ;  з 19.04.2005 по  31.12.2005 суд дійшов висновку, що  підтверджено співпрацю та взаєморозрахунки між  відповідачем і позивачем через повірену особу, а також між первинним кредитором, правонаступником якого за договором відступлення права вимоги став позивач.  ОСОБА_1   набув права вимоги до  ДП «Тростянецький спиртовий завод» на підставі  договорів про  відступлення права вимоги до боржника  щодо сплати боргу за  договором поступки права вимоги; позивач в якості нового кредитора  за договором поступки права вимоги направляв відповідачу претензії з вимогою про повернення грошових коштів в сумі проконвертованої валюти,які відповідачем залишені без реагування; ДП «Тростянецький спиртовий завод» свої договірні зобов`язання належним чином не виконував, тому повинен нести відповідальність згідно з умовами договору та сплатити на користь позивача визначену правочинами про відступлення прав вимоги суму заборгованості. Крім того, позивач вперше звернувся до відповідача з претензією про погашення боргу 17.11.2014 року, а до суду звернувся 13.11.2017 року,а тому застосовувати наслідки пропуску строку звернення до суду відсутні підстави. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних , суд виходив з того, що вказані вимоги підлягають задоволенню в межах трирічного строку позовної давності, що передував дню звернення до суду з вказаним позовом, тобто за період з 13.11.2014 по 13.11.2017. 
Суд  встановив  факти укладення між сторонами договору  надання поворотної фінансової допомоги від 17.11.2005 року (Т. 1 а.с. 149-192), договору позики  від 27.01.2006 року (Т. 1 а.с. 18), договорів відповідального зберігання майна від 17.02.2006 і 20.09.2006 (Т.1 а.с. 30, 32) , а також  договорів про відступлення права вимоги боргу, укладених між позивачем і ТОВ «Арте Інвест» від 21.03.2007 року (Т.1 а.с. 203-206),  договорів поступки прав  вимоги боргу, укладених між позивачем і  ОСОБА_4  від 17.03.2007 і 27.03.2007 (Т. 1 а.с. 207, 209). Однак, суд  неналежним чином  оцінив  допустимість  ,достовірність і   достатність усіх  доказів , наданих  позивачем на підтвердження  існування  у відповідача  перед  ним зобов`язань, у їх взаємозв`язку.  При цьому суд    неправильно застосував норми матеріального права і  дійшов  помилкового висновку про  наявність у відповідача на час розгляду судом справи заборгованості за вищевказаними договорами перед позивачем . 
Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять достатніх, допустимих та достовірних доказів наявності у відповідача на час розгляду судом справи заборгованості перед позивачем у вказаному ним у позовних вимогах розмірі .
Так,як встановлено  і не заперечувалось сторонами,достовірні  фінансово-господарські документи відповідача , за вказаний позивачем період ,крім оглянутих судом касових книг, відсутні .
Листи відповідача від 02.03.2007 року і 12.04.2007 року (Т. 1 а.с. 19,20) ОСОБА_1 , у яких ДП «Тростянецький спиртовий завод» зазначає про наявність у нього перед позивачем заборгованості з поворотної фінансової допомоги в готівковому та безготівковому вигляді та сировиною – мелясною, а також отримання від позивача на відповідальне зберігання меляси з правом її переробки, не можуть являтись достовірними та достатніми доказами наявності у ДП «Тростянецький спиртовий завод» на час розгляду справи заборгованості перед позивачем за укладеними правочинами, оскільки не є первинними бухгалтерськими документами 
Боргові розписки від 24.10.2006 і від 13.04.2007 (Т.1 а.с 22,31) за підписом директора «Тростянецький спиртовий завод» Лозового В.Л. не підтверджують факти отримання ДП «Тростянецький спиртовий завод» від ОСОБА_1 в І-ІІ кварталах 2006 року готівки в сумах 90 303,84 долари США і 55 152,78 долари США та станом на 12.04.2007 року – в сумі 206 000 доларів США.
Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. 
Статтею 44 ЗУ "Про Національний банк України" до компетенції останнього віднесено видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.
Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України N 15-93 від  19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання  і валютного контролю»  в ред. на час  виникнення спірних правовідносин до  "валютних операцій" відносяться,зокрема, операції, пов`язані з переходом права  власності  на  валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами  у валюті України,а використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави згідно ч.4 ст.5 потребує видачі НБУ резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції індивідуальної ліцензії на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно ч.1 ст.3 Декрету валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов`язань, якщо інше не передбачено цим 
Декретом, іншими актами валютного законодавства України.
Правилами використання готівкової валюти на території України, затверджених Постановою НБУ № 119 від  26.03.1998 року ( у редакції   на час виникнення спірних правовідносин) встановлено вичерпний перелік випадків, при яких дозволяється використання іноземної готівкової валюти. Використання  на   території   України   такої валюти, як засобу  платежу  або  як  застави ,дозволялось лише у випадку   неможливості  здійснення  валютнообмінної  операції  через   пункт обміну іноземної валюти  і лише  на територіях вокзалів, аеропортів та митниць, а у  випадках,  не передбачених  цією главою -  за  умови  отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України. Пунктом 4 Правил дозволялось   зараховувати готівкову іноземну валюту на рахунок в іноземній валюті юридичної особи-резидента  в разі :а) отримання її як благодійного внеску від нерезидента (підтверджується прибутковими ордерами, актами тощо);б) сплати  фізичними  особами  - резидентами та нерезидентами державного мита згідно з чинним законодавством України ;в) сплати фізичними особами-нерезидентами зборів за дії, пов`язані з охороною прав на об`єкти інтелектуальної власності. Підставою для зарахування гривень на рахунок резидента - суб`єкта підприємницької діяльності є копія рахунку (рахунку-фактури), копія розрахунково-касового документа (довідки, квитанції) пункту обміну іноземної валюти або каси уповноваженого банку про здійснення валютно-обмінної операції .
       Зазначених документів , підверджуючих  наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України   , здійснення валютно - обмінних операцій  з метою внесення   грошових коштів у касу, як і наявності у відповідача рахунку в іноземній валюті, позивач не надав і у матеріалах справи вони відсутні, а тому всі грошові кошти повинні були вноситись у касу відповідача лише у національній валюті України – гривні. 
Враховуючи особливий режим обігу іноземної валюти в Україні і те, що позивач не являється нерезидентом і не вносив благодійний внесок, колегія суддів вважає ,що у відповідача були відсутні законні підстави для отримання від позивача грошових коштів у іноземній валюті ,оскільки вказане суперечило нормативним документам і фінансово-господарській дисципліні на державному підприємстві, згідно якої незаконний обіг іноземних валютних цінностей не допускався. 
Відповідно до п. 3.7. Положення про введення касових операцій у національній валюті України, затвердженого Постановою Національного банку України №637 (15.12.2004 року) приймання одержаної з банку готівки в касу та видача готівки з каси для здавання її до банку оформляються відповідними касовими ордерами (прибутковим або видатковим) з відображенням такої касової операції в касовій книзі. Згідно п. 4.2 цього Положення усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.
       У  касових книгах  ДП «Тростянецький спиртовий завод» за періоди з 19.04.2005 по  31.12.2005  ; з 26.12.2005 по 04.05.2006 ; з 10.05.2006 по 08.09.2006; відсутні записи про отримання підприємством від позивача грошових коштів в якості позики чи в якості поворотної фінансової допомоги. 
Відтак, надані позивачем докази надання ним готівкових коштів підприємству у вигляді розписок директора ОСОБА_5 та квитанції про внесення готівкових коштів у гривнях та доларах США у касу підприємства за прибутковими касовими ордерами ,що не підтверджуються записами в касових книгах підприємства , викликають обґрунтовані сумніви і розцінюються як не достовірні .(т.1,а.с.22,-23,29,31,64)
Отже, позивач не довів допустимими і достовірними доказами надання ним державному підприємству позики чи поворотної фінансової допомоги як у доларах США ,що виключає виконання зобов`язання на час повернення за курсом НБУ у сумі доларового еквіваленту, так і у гривнях. 
Висновки суду про набуття позивачем прав вимоги до відповідача за договорами відступлення права вимоги боргу, укладеними між позивачем і ТОВ «Арте Інвест» від 21.03.2007 року (Т.1 а.с. 203-206) та договорами поступки прав вимоги боргу, укладеними між позивачем і ОСОБА_4 від 17.03.2007 і 27.03.2007 (Т. 1 а.с. 207, 209) не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки відсутні оригінали первинних документів на підтвердження усього розміру вказаної позивачем заборгованості ,що витікає із зазначених договорів . 
Крім того, заборгованість ,яка на твердження позивач витікає із договорів відповідального зберігання меляси не може бути судом перевірена в зв`язку зі відсутністю первинних документів бухгалтерського обліку на підприємстві і втратою частини меляси, на що вказує сам позивач. Також відсутні правові підстави для визначення розміру такої заборгованості ,виходячи із сум в еквіваленті до долара США .
Як вбачається із довідки ДП «Тростянецький спиртовий завод» №288 від 29.11.2017 року ,станом на 28.11.2017 року заборгованості по фізичній особі ОСОБА_1 за даними бухгалтерського обліку не рахується.(т.1 а.с.44)
За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факти укладення між сторонами договорів позики, надання поворотної цільової фінансової допомоги та відповідального зберігання, неналежним чином оцінив наявні у матеріалах справи докази з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності та дійшов необгрунтованого висновку про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості у розмірі 8 372 582, 93 грн. ,а тому у задоволенні вимог необхідно відмовити через їх недоведеність.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, заперечуючи проти позову ( Т. 1 а.с. 41) та заяви про уточнення позовних вимог від 11.11.2020 року (Т. 3 а.с. 106-110), ДП «Тростянецький спиртовий завод» просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21.03.2008 року відносно ДП «Тростянецький спиртовий завод» було порушено провадження у справі про банкрутство відповідача. Позивач ,як кредитор відповідача , у 30-денний строк ,передбачений законом України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом», з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення відносно відповідача справи про банкрутство ,не звернувся до господарського суду з письмовими вимогами до нього ,як боржника ,в зв`язку з чим зобов`язання останнього перед позивачем вважаються погашеними. 
Відповідно до змісту ч.4 ст.265 ЦПК у мотивувальній частині рішення суду зазначаються , зокрема ,мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. 
       Однак, всупереч зазначеним вимогам, у оскаржуваному рішенні суд не надав правової мотивованої оцінки аргументам відповідача про не звернення позивача ,як кредитора, у 30 денний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення відносно відповідача справи про банкрутство, до господарського суду з письмовими вимогами до останнього ,як боржника ,внаслідок чого зобов`язання останнього є припиненими ,як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.  Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
       З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21.03.2008 року було порушено провадження у справі № 10/47-08 про банкрутство ДП "Тростянецький спиртовий завод" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, що виникли до порушення провадження по справі № 10/47-08 про банкрутство ДП   "Тростянецький спиртовий завод".
03.06.2008 року в офіційному друкованому органі- газеті "Голос України" № 104 (4354) було опубліковано оголошення про порушення Господарським судом Вінницької області провадження у справі №10/47-08 про банкрутство ДП "Тростянецький спиртовий завод".
Провадження у справі здійснювалось відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( у редакції чинній на той час)
Згідно ст.1 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом »(у визначеній редакції) конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( у редакції чинній на той час) конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.
Частиною 2 ст. 14  вищевказаного  Закону передбачено, що вимоги конкурсних кредиторів, які заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання або не заявлені взагалі - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.
Отже, відповідно до зазначених норм права, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов`язані були подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Строк звернення конкурсних кредиторів  із письмовими заявами до боржника є  граничним.
Юридичний аналіз приписів частин 1, 2 статті 14 Закону про банкрутство дозволяє зробити висновок про те, що конкурсний кредитор, який пропустив 30-денний строк на заявлення своїх вимог у справу про банкрутство втрачає таке право, оскільки такий строк є присічним та в силу зазначеної норми закону припиняє існування грошового зобов`язання, за яким може бути заявлена така грошова вимога.
До таких висновків щодо застосування норм права у спірних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 29 травня 2018 року у справі №27/58б;  від 29.05.2018   року у справі № 27/58б;   від 28 січня 2020 року у справі № 1-7/158-09-3124, від 30 січня 2020 року у справі №  01/5026/333/2011.
Ухвалою Господарського суду  Вінницької області від 27.08.2008 року у справі №10/47-08 було затверджено реєстр вимог кредиторів ДП "Тростянецький спиртовий завод" та встановлено, що  вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, вважаються погашеними. 
Як вбачається з цієї ухвали , що набрала законної сили і та  учасниками справи не оскаржувалась, на той час вимоги ОСОБА_1 , як кредитора або його довірених осіб до відповідача ,відсутні.
Оскільки  оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ДП "Тростянецький спиртовий завод" було опубліковано в офіційному друкованому органі - газеті "Голос України" № 104 (4354) 03.06.2008 року, то граничною датою для пред`явлення заяв конкурсних кредиторів зі своїми вимогами було 04.07.2008 року. Однак, у зазначений період позивач зі своїми вимогами до відповідача до господарського суду не звертався, а відтак, вимоги позивача вважаються погашеними ,а зобов`язання –припиненими
З даною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся лише 16.11.2017 року, тобто з пропуском встановленого ч. 1 ст. 14 Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» строку, який є граничним та поновленню не підлягає, Оскільки вимоги ОСОБА_1 до відповідача не були заявлені ним у встановлений законом строк, останні є погашеними, а право вимоги, що випливає з таких зобов`язань відсутнє у зв`язку з припиненням зобов`язань з підстав, що передбачені законом.
       Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2020 року ОСОБА_1 звертався до Господарського суду Вінницької області(справа №10/47-08 ) з позовом до ДП "Тростянецький спиртовий завод" про визнання грошових вимог до боржника  у розмірі 25 523 755,44 грн. Вказав, що в 2005 - 2006 він на прохання посадових осіб ДП "Тростянецький спиртовий завод", спиртооб`єднання "Поділляспирт" надав для здійснення поточних витрат поворотну цільову фінансову допомогу готівкою в гривні та доларах США для закупівлі сировини та допоміжних ТМЦ, паливно - мастильних матеріалів, на ремонтні роботи для запуску виробничого процесу спирт заводу сезонів 2005-2006, 2006 - 2007 років в загальній сумі витрат кредитора понад 800 тисяч доларів США, які за умов договорів від 27.01.2006, № 01/1-05 від 17.11.2005, № 22 від 05.12.2005 та інших, за погодженням від 17.03.2006 № 1/01, конвертувалися в гривню юридичною особою разом з повіреними та уповноваженими за дорученням юридичної особи особами в її інтересах за виробничою необхідністю та з особливостями звітних періодів.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 24.07.2020 року, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 року , у визнанні грошових вимог ОСОБА_1 було відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 06.04.2021 у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 24.07.2020 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 у справі № 10/47-08 залишено без змін. 
Зазначеною постановою Верховного Суду встановлено ,що «грошові вимоги ОСОБА_1 , як встановлено судами попередніх інстанцій, є конкурсними, оскільки виникли до дня порушення справи про банкрутство, а саме до 21.03.2008, а не поточними, як про це вказує заявник. 
 Враховуючи те, що оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство ДП «Тростянецький спиртовий завод» здійснено 03.06.2008, ОСОБА_1 , як конкурсний кредитор, повинен був звернутися з вимогами до боржника у строк до 04.07.2008 включно.
Натомість відповідна заява була подана до суду лише 03.03.2020, тобто з пропуском встановленого строку майже на 12 років, а відтак вищезгадані вимоги конкурсного кредитора на момент подання заяви є погашеними відповідно до статті 14 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013.»
Також, судами встановлено, що починаючи з 2008 жодним чином та у будь-який спосіб ОСОБА_1 не звертався ні до господарського суду, ні до боржника з будь-якими заявами, вимогами, претензіями про повернення грошових коштів чи меляси в натурі.
Таким чином, вищевказаними судовими рішеннями судів, що набрали законної сили, у справі № 10/47-08, сторонами якої були ті ж самі особи, встановлено обставини припинення існування грошових зобов`язань ДП «Тростянецький спиртовий завод» перед ОСОБА_1 за укладеними угодами. Оскільки вказані обставини мають преюдиційний характер при розгляді даної справи , у задоволенні позовних вимог до відповідача необхідно відмовити в зв`язку з припиненням зобов`язання в силу закону.
За таких обставин, інші доводи апеляційної скарги правового значення не мають , а рішення суду про часткове задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення - про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд невірно оцінив докази, та неправильно застосував норми матеріального права, в зв`язку з чим дійшов необгрунтованого висновку про часткове задоволення позову, рішення суду відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням колегією суддів нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

        П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» задовольнити.
Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод», за участю третьої особи без самостійних вимог - Фонду Державного майна України, про стягнення з Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» на його користь заборгованості за договорами позики та зберігання майна, - відмовити. Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий :                                                                               Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К. 

Оніщук В.В