Постанова
Іменем України                                
27 березня 2023 року
м. Київ
справа № 297/377/18
провадження № 61-11482св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
учасники справи:
заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець - заступник начальника Берегівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України                    (м. Івано-Франківськ) Кіндрат Владислав Михайлович,
боржник - Державне підприємство «Берегівське лісове господарство»,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2022 року під головуванням судді                    Ільтьо І. І. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кондора Р. Ю., Мацунича М. В. у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії і бездіяльність державного виконавця - заступника начальника Берегівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Кіндрата Владислава Михайловича про закінчення виконавчого справдження,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст скарги
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконними дії та бездіяльність заступника начальника Берегівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України                     (м. Івано-Франківськ) (далі - Берегівський ВДВС у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ)) Кіндрата В. М. та визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Берегівського ВДВС у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 10 травня 2022 року.
В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначав, що в провадженні Берегівського ВДВС у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа            № 297/377/18, виданого 14 січня 2021 року Берегівським районним судом Закарпатської області про поновлення ОСОБА_1 на попередньому місці роботи, згідно з рішенням Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Берегівське лісове господарство» (далі - ДП «Берегівське лісове господарство») про поновлення на роботі.
Заступником начальника Берегівського ВДВС у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Кіндрат В. М. 10 травня 2022 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного економіста відділу економіки, обліку та звітності ДП «Берегівське лісове господарство» з 30 січня 2018 року. Дана постанова та дії державного виконавця є незаконними.
14 січня 2022 року він звернувся до ДП «Берегівське лісове господарство» за довідкою про заробітну плату за період з 30 липня 2015 року по 31 січня 2022 року безперервної роботи для оформлення пенсії за віком з 15 лютого 2022 року. В отриманій довідці від 21 січня 2022 року зазначено, що вона видана ОСОБА_1 про те, що його заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії, за період з 30 липня 2015 року по 31 грудня 2022 року, але у довідці відсутні дані про нарахування та сплату страхових внесків без виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 30 січня 2018 року по 19 жовтня 2020 року з суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, нарахованої у постанові Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року про поновлення його на роботі. ДП «Берегівське лісове господарство», яке вже допустило незаконне звільнення, продовжує перешкоджати йому у поновленні на роботі. Рішення суду про поновлення на роботі не виконано боржником по теперішній час. Актом державного виконавця від 08 лютого 2022 року в ході проведення виконавчих дій встановлено і зафіксовано факт невиконання рішення суду, наказ боржника «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 21 жовтня 2020 року № 57 був виданий до відкриття виконавчого провадження 02 лютого 2022 року, зміст даного наказу не відповідає резолютивній частині постанови Закарпатського апеляційного суду                    від 19 жовтня 2020 року у справі № 297/377/18. 
Отже, постанова про закінчення виконавчого провадження винесена державним виконавцем передчасно та не у спосіб, передбачений статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Берегівський районний суд Закарпатської області ухвалою від 31 травня 2022 року у задоволенні скарги відмовив.
Закарпатський апеляційний суд постановою від 18 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.
Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2022 року залишив без змін.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що 08 лютого 2022 року державний виконавець для перевірки виконання здійснив виїзд за адресою боржника ДП «Берегівське лісове господарство», де боржником йому видано належно завірену копію наказу від 21 жовтня 2020 року про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаду головного економіста відділу економіки, обліку та звітності ДП «Берегівське лісове господарство» з 30 січня 2018 року, про що ним складено відповідний акт.
Доводи скаржника про те, що державний виконавець неналежно виконав рішення Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року та порушив термін виконання рішення суду не ґрунтується на вимогах закону, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» чітко визначено перелік документів, за наявності яких рішення суду про поновлення на роботі, вважається виконаним.
Скаржником не доведено, що оскаржувана постанова винесена без фактичного виконання рішення суду, оскільки державний виконавець під час здійснення виконавчих дій перевірив, чи було винесено боржником наказ про поновлення стягувача на роботі.
Також, суд не бере до уваги доводи скаржника про те, що боржник не в повному обсязі виконав рішення суду про поновлення його роботі, внаслідок чого постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною, оскільки судом встановлено, що до компетенції державного виконавця належить вжиття заходів, спрямованих на виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, поряд з тим, вчинення заходів щодо дій боржника відносно стягувача, стосовно яких відсутнє рішення та документ на його примусове виконання, не належить до компетенції державного виконавця.
Таким чином, державний виконавець здійснив усі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, рішення суду виконано боржником в межах та у спосіб, передбачений виконавчим документом, було правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому відсутні підстави для визнання дій державного виконавця неправомірними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Заявника вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі          № 711/8138/18, Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/8748/16-ц, від 07 квітня 2021 року у справі № 206/1935/19, від 13 грудня 2018 року у справі                № 211/2214/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц, від 25 липня            2018 року у справі № 552/3404/17.
Суди попередніх інстанцій порушили законні інтереси заявника, норми Конституції України, не здійснили судового контролю за виконанням судового рішення про негайне поновлення страхового стажу заявника разом з негайним поновленням заявника на роботі після незаконного звільнення, не застосували положення статті 2 ЦПК України.
Зміст наказу «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 »                  від 21 жовтня 2020 року № 57 не відповідає резолютивній частині постанови Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 297/377/18.
Наказ про поновлення на роботі повинен бути підписаний не 21 жовтня 2020 року, а 19 жовтня 2020 року.
Фактично судового контролю і захисту порушеного права заявника на негайне поновлення страхового стажу за час вимушеного прогулу з 31 січня 2018 року по               19 жовтня 2020 року за рішенням суду, по заяві від 02 лютого 2022 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 не відбулось.
Державний виконавець не дотримався вимог частини першої, четвертої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».
Суди попередніх інстанцій не застосували частину тринадцяту статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», чим порушили конституційні права заявника на пенсійне забезпечення.
Разом з тим, боржник своїми діями щодо офіційного не включення до фонду оплати праці сум стягнутих судовим рішення на користь заявника та не нарахування, не обчислення і несплати страхових внесків з таких сум за весь період вимушеного прогулу з 31 січня 2018 року по 19 жовтня 2020 року позбавив заявника страхового стажу за період вимушеного прогулу у зв`язку з його незаконним звільненням та відповідно прав передбачених Конституцією України. Відтак, несплата страхових внесків за відповідні місяці вимушеного прогулу призвела до того, що цей період не відображений в інформаційній базі персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного Пенсійного страхування та не врахований в страховий стаж заявника, що призвело до негативних наслідків при оформленні пенсії за віком заявнику з 16 лютого 2022 року.
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 22 грудня 2022 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Берегівського районного суду Закарпатської області.
Справа № 297/377/18 надійшла до Верховного Суду 13 січня 2023 року.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі             № 297/377/18 визнано незаконним наказ директора ДП «Берегівське лісове господарство» від 30 січня 2018 року № 6-к «Про звільнення головного економіста  ДП «Берегівське лісове господарство» ОСОБА_1 », поновлено              ОСОБА_1 на посаді головного економіста відділу економіки, обліку та звітності ДП «Берегівське лісове господарство» з 30 січня 2018 року та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 січня          2018 року по 19 жовтня 2020 року в розмірі 777 961,01 грн та 30 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, сума стягнутого середнього заробітку нарахована без урахування податків та інших обов`язкових платежів.
14 січня 2021 року Берегівським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного економіста відділу економіки, обліку та звітності ДП «Берегівське лісове господарство» з 30 січня 2018 року.
02 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Берегівського ВДВС у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) про відкриття виконавчого провадження за даним виконавчим листом.
Постановою заступника начальника Берегівського ВДВС у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Кіндрат В. М. від 02 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 за вказаним виконавчим листом.
08 лютого 2022 року державним виконавцем при примусовому виконанні даного виконавчого провадження здійснено виїзд за адресою ДП «Берегівське лісове господарство» та складено акт відповідно до якого йому надано завірену копію наказу від 21 жовтня 2020 року про поновлення на роботі ОСОБА_1 з 30 січня 2018 року та завірену копію трудової книжки, а також надано копію Додатку 5 до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, період трудових відносин починається з 21 жовтня 2020 року.
Постановою державного виконавця від 10 травня 2022 року виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 297/377/18 про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного економіста відділу економіки, обліку та звітності ДП «Берегівське лісове господарство» з 30 січня 2018 року закінчено відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, про що зазначено в частині другій статті 18 ЦПК України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Поновлення на роботі - це повернення працівника у попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, а тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обов`язками, які мали місце до звільнення. Обов`язком боржника є не лише видання наказу (розпорядження) про поновлення працівника на роботі, а й фактичний допуск поновленого працівника до виконання попередніх обов`язків.
КЗпП України не містить поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно з цією статтею рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто, створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Таким чином, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
Подібні висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 26 лютого 2020 у справі № 702/725/17, від 17 червня           2020 року у справі № 521/1892/18, від 16 вересня 2020 у справі № 709/1465/19.
Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Судами встановлено, що після подання 02 лютого 2022 року заявником виконавчого документа про поновлення на роботі, державний виконавець цього ж дня відкрив виконавче провадження та направив постанову про відкриття виконавчого провадження боржнику для негайного виконання. 
08 лютого 2022 року державний виконавець для перевірки виконання здійснив виїзд за адресою боржника ДП «Берегівське лісове господарство», де боржником йому видано належно завірену копію наказу від 21 жовтня 2020 року про поновлення на роботі ОСОБА_1 , про що ним складено відповідний акт.
Згідно з наказом директора ДП «Берегівський лісгосп» від 21 жовтня 2020 року                    № 57-к ОСОБА_1 : 1. поновлено на посаді головного економіста відділу економіки, обліку та звітності ДП «Берегівське лісове господарство» з 30 січня          2018 року та фактично допущено до виконання посадових обов`язків з 21 жовтня  2020 року; 2. головному бухгалтеру наказано проводити нарахування в розмірі посадового окладу 10 616 грн ОСОБА_1 згідно штатного розпису та наказу          від 05 лютого 2016 року № 25, наказу від 01 вересня 2016 року № 179, починаючи з  21 жовтня 2020 року; 3. інженеру з підготовки кадрів наказано внести запис про поновлення на роботі до трудової книжки.
Наказ винесений на виконання і на підставі постанови Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 297/377/18, з даним наказом 21 жовтня           2020 року ознайомлено ОСОБА_1 .
Отже, роботодавцем ДП «Берегівське лісове господарство» на виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 поновлено на роботі з 30 січня 2018 року та фактично допущено до роботи з 21 жовтня 2020 року з відповідним нарахуванням заробітної плати.
Наведені обставини дають підстави суду для висновку, що виданий і пред`явлений до виконання виконавчий документ № 297/377/18 про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного економіста відділу економіки, обліку та звітності ДП «Берегівське лісове господарство» з 30 січня 2018 року та рішення суду від 19 жовтня 2020 року в частині поновлення ОСОБА_1 виконані.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи та поданим доказам, які є достатніми, належними і допустимими, дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець, з урахуванням положень частини другої статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», правильно вважав наявними всі підстави для закінчення виконавчого провадження про поновлення ОСОБА_1 на посаді, у зв`язку з виконанням боржником рішення суду від 19 жовтня 2020 року в частині поновлення на роботі. Тобто, державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» і його діями (бездіяльністю) не порушено законних прав та інтересів ОСОБА_1 .
Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 711/8138/18, Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/8748/16-ц, від 07 квітня 2021 року у справі № 206/1935/19, від 13 грудня           2018 року у справі № 211/2214/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі                                       № 761/6144/15-ц, від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17 є безпідставними, оскільки в наведених справах не розглядались скарги на рішення, дії і бездіяльність державного виконавця. 
Доводи касаційної скарги про те, що зміст наказу «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 21 жовтня 2020 року № 57 не відповідає резолютивній частині постанови Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 297/377/18 не заслуговують на увагу, оскільки в даному наказі вказано про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного економіста відділу економіки, обліку та звітності ДП «Берегівське лісове господарство» з 30 січня             2018 року, що відповідає резолютивній частині постанови апеляційного суду.
Посилання в касаційній скарзі на порушення ДП «Берегівське лісове господарство» прав на страховий стаж через відсутність даних про нарахування та сплату страхових внесків за період вимушеного прогулу з 31 січня 2018 року по 19 жовтня 2020 року є необґрунтованими, оскільки правильність нарахування та сплати обов`язкових платежів і наявність чи відсутність в зв`язку з цим порушення прав працівника, виходить за межі розгляду даної скарги. При цьому, зазначені доводи заявника не дають підстав для висновку, що державний виконавець порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» і його діями (бездіяльністю) було порушено законні права та інтереси ОСОБА_1 .
Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	А. І. Грушицький	
 	 	
 	Є. В. Петров