КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
      Єдиний унікальний номер справи: 752/6820/21        Головуючий у суді першої інстанції: Слободянюк А.В.
      Номер провадження: 22-ц/824/2220/2023                    Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И
 
13 лютого 2023 року                                                                     місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,
 
розглянувши матеріали апеляційних скарг Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пискун Леся Миколаївна, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2021 року  Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «Приватбанк». Позивач, банк) звернулось в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, позичальник, боржник) про стягнення з відповідача кредитної заборгованості за кредитним договором, укладеним 07.02.2019 року у формі анкети-заяви без номеру.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1   підписана заява № б/н, за умовами якої, він мав намір отримати банківські послуги. При підписанні анкети-заяви, останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг, що укладений між сторонами.
Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, для користування яким, він отримав кредитну картку.
Однак, ОСОБА_1 , отримавши кредитні кошти, не виконує зобов`язання за кредитним договором. Внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 15.12.2020 року становить 212 660,23 грн.,  з яких: 183 867,72 грн. - заборгованість за кредитом (в тому числі:                    158 138,73 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 25 728,99 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 8264,15 грн. -  заборгованість за нарахованими відсотками; 20 528,36 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.
У свою чергу, позивач вказує на те,  що відповідач, ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток, 07.02.2019 року підписав заяву, отримав карту типу преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200 000 грн.). Відносини між банком і клієнтом, які регулюються договором, можуть вирішуватися, як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією по питанню банківського обслуговування з клієнтом через www.privatbank.ua. або інший інтернет/sms-ресурс. На офіційному сайті банку www.privatbank.ua/terms/ розміщені Умови і Правила надання банківських послуг.
За таких обстави, позивач просив задовольнити позовні вимоги.
Голосіївський районний суд міста Києва  рішенням від 14.07.2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1   на користь АТ КБ  «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту відповідно до Анкети-заяви без номера від 07.02.2019 року у розмірі 183 867 (сто вісімдесят три тисячі вісімсот шістдесят сім) гривень 72 коп. та судовий збір в сумі 2 757 (дві тисячі сімсот п`ятдесят сім) гривень 99 коп. В іншій частині позовних вимог відмовив.
Не погоджуючись із судовим рішенням, АТ КБ  «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від    14.07.2021 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі                     8 264,15 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі         20 528,36 грн., в іншій частині залишити рішення без змін. 
Позивач вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача  нарахованих та прострочених відсотків по кредиту чим допустив грубе порушення норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, зазначає, що у матеріалах цивільної справи наявний паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, в якому його повідомлено про основні умови кредитування з використанням кредитної картки, а саме: тип кредиту; суму ліміту; строк договору та строк кредитування; спосіб та строк надання кредиту; процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду; тип процентної ставки; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у тому числі: розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою; підвищена процентна ставка, яка  застосовується у разі  невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та інше. Отже, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати процентів та штрафу.
Відповідач  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. 
Скарга мотивована тим, що Голосіївський районний суд міста Києва не врахував, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, не складає договір про надання банківських послуг, який укладений між сторонами. Вказує на те, що кредитний договір має бути на паперових носіях, а копія вручена всім сторонам договору. Крім того, банк не надав до суду первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували заборгованість.
Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказав, що суд першої інстанції правомірно стягнув заборгованість за тілом кредиту відповідно до Анкети-заяви без номера від 07.02.2019 року у розмірі 183 867 грн. 72 коп., а доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону.
На апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 подав відзив, зазначивши, що доводи апеляційної скарги необґрунтовані.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 212 660,23 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а апеляційна скарга  ОСОБА_1  не підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг «ПриватБанк», які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, що заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів. 
За таких обставин, Голосіївський районний суд міста Києва дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Втім, наведені висновки суду першої інстанції законними та обгрунтованими  визнати не можна, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин справи з неправильним застосуванням норм матеріального права.
За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
В ст. 10 ЦПК України зазначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
В силу ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із  чим, банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2            ст. 1056-1 ЦК України).
Як визначено в ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В редакції ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом встановлено, що ОСОБА_1   07.02.2019 року звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», підписавши анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщено на сайті банку, отримав кредитні кошти для обслуговування кредитної картки.
До заяви приєднано витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток, затверджених на засіданні Правління АТ КБ «ПриватБанк», згідно протоколу засідання від 08.04.2019 року.
У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, що становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Вказана анкета-заява не містить відмітки, яку карту отримав відповідач, розмір кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, а також розмір та випадки застосування штрафів і пені.
Як вбачається з анкети-заяви, підписаної відповідачем, він погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, виконувати їх зобов`язаннями та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Проте, у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді нарахування відсотків.
В подальшому, ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток, підписавши паспорт споживчого кредиту від 26.12.2019 року, відповідач отримав карту типу преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200 000 грн.). Щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту, банк керувався п.п.2.1.1.2. Договору, на підставі яких відповідач при укладання договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку.
В позові зазначається про те, що в редакції Умов та Правил, які почали діяти з 01.03.2019 року, згідно до п.п.2.1.1.2.12 Умов та Правил, сторони дійшли згоди, що клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від неповернутого в строк кредиту, які встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми у розмірі, зокрема, 74,4% для преміальних карток - World Black Edition. Анкета-заяви підписана 07.02.2019 року без зазначення відсотків.
Згідно розрахунку банку, заборгованість за кредитом, станом на 15.12.2020 року становить 212 660,23 грн., яка складається: з заборгованості
за кредитом - в сумі 183 867,72 грн., в тому числі: 158 138,73 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 25 728,99 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;  8 264,15 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 20 528,36 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
 Висновки суду про те, що Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт,  Умови та правил використання платіжних карток банку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.02.2019 року шляхом підписання заяви-анкети є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Водночас, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині відмови стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 8 264,15 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 20 528,36 грн.
Оскільки суд не дав належну юридичну оцінку наявному в матеріалах справи паспорту споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Даний паспорт споживчого кредиту підписаний  відповідачем 26.12.2019 року.
Ураховуючи викладене, у порушення вимог ст.ст. 81, 367, 374 ЦПК України суд першої інстанції не взяв до уваги те, що оскільки сторонами було погоджено: строк договору та строк кредитування -240 місяців;  мета кредиту - споживчі цілі; пільговий період -55 днів; процентну ставку поза межами пільгового періоду - 37,2% річних; процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - 74,4% річних; розмір мінімального обов`язкового платежу - 7% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн., тому, Голосіївському районному суду міста Києва слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.
Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Крім того, з виписки руху коштів за рахунком вбачається, що ОСОБА_1 отримав та використовував кредитні кошти, неодноразово порушував умови договору, так як не сплачував обов`язкові платежі у встановлені строки, що і стало підставою для нарахування заборгованості по відсотках в розмірі 8 264,15 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 20 528,36 грн.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства  (п. 3 ч. 1  ст. 3 ЦК України).
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1    ст. 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
З огляду на викладене, суд належним чином не дослідив надані банком докази видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, не врахував, що зазначені докази ОСОБА_1 не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком.
Таким чином, у порушення ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору,  не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема, анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та паспорту споживчого кредиту, які підписані відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи.
Схожі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 року № 284/157/20-ц.
Що стосується доводів ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі, то відповідачем не надано доказів на підтвердження власної позиції. Таким чином, доводи ОСОБА_1 про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи, в зв`язку з чим, підстав для скасування зазначеного рішення колегія не вбачає.
Відповідно до  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективний засіб захисту, який гарантований ст.13 Конвенції, передбачає, зокрема, що за результатами розгляду скарги особа отримує відповідний захист.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції від 14 липня 2021року в частині незадоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 8 264,15 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 20 528,36 грн., ухвалене з неповним з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідній частині про задоволення цих позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381. 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня     2021 року в частині незадоволення вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 8 264,15 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 20 528,36 грн., скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 ,  ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, 01001 м.Київ, вул.Грушевського, буд. 1-д, МФО 305299, рахунок НОМЕР_2 ) заборгованость за нарахованими відсотками в розмірі 8 264,15 грн. та заборгованость за простроченими відсотками в розмірі 20 528,36 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 ,  ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, 01001 м.Київ, вул.Грушевського, буд. 1-д, МФО 305299, рахунок НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 4 784 грн. 85 коп.            ( чотири тисячі сімсот вісімдесят чотири гривні 85 коп.).
В іншій частині, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                   О.П. Коцюрба
 
Судді:                                                                                І.М. Білич
 
                                                                                                    Т.А. Слюсар