ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року	Львів	Справа № 140/4407/22 пров. № А/857/10827/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,
з участю секретаря судового засідання                Петрунів В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року (рішення ухвалене у відкритому судовому засіданні у м. Луцьку, суддею Костюкевичем С. Ф.) в адміністративній у справі № 140/4407/22 за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

                                                     В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із позовною заявою та, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати протиправною і скасувати постанову Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення виконавчого збору № 56236894 від 21.09.2021. 
В обґрунтування позову зазначає, що у зв`язку з наявністю ухвали суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, він звертався до відповідача із заявою про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №56236894, проте державний виконавець відмовив у скасуванні вказаної постанови, за відсутністю для цього законодавчих підстав. Вважає, що у випадку визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив Другий відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, з чітким зазначенням суми виконавчого збору, яка підлягає стягненню. Тобто, винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», за умови, що примусове виконання рішення передбачає його справляння, є обов`язком державного виконавця. Тому вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору, винесена з врахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та враховуючи ту обставину, що ВП № 56236894 повернуто стягувачу на підставі статті 37 Закону, підстав для скасування постанови № 56236894 про стягнення виконавчого збору за наявності ухвали Луцького міськрайонного суду від 11.01.2022 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі № 161/11107/17 немає.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує зокрема на те, що підставою для виконавчого провадження був саме виконавчий лист і саме він був підставою для винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору. А з визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відпали підстави для стягнення виконавчого збору. Вважає безпідставним покликання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 11.08.2011 у справі № 300/3260/20, позаяк така сформована завдяки іншим обставинам справи. З покликанням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, зазначає, що точкою відліку є саме час відкриття виконавчого провадження, тому застосуванню підлягає редакція Закону України «Про виконавче провадження», що діяла до 28.08.2018, а виконавчий збір стягувався від фактично стягнутої суми. Також апелянт помилково оминув випадки, коли виконавчий збір не стягується.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Також представник відповідача подав до суду клопотання, у якому просив розгляд справи проводити без участі представника відділу.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.09.2017 у справі № 161/11107/15-ц (провадження № 2/161/808/17) за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 84/08-1/02 від 06.06.2008 та процентами в сумі 17 813,8 дол. США.
18.10.2017 на виконання вказаного рішення Луцьким міськрайонним судом видано виконавчий лист № 161/11107/15-ц від 18.10.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором та процентами в загальній сумі 17 813,8 дол. США.
20.04.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56236894 з примусового виконання виконавчого листа № 161/11107/15-ц від 18.10.2017. Пунктом 3 вказаної постанови стягнуто з боржника виконавчий збір в сумі 1781,38 дол. США та 365,40 грн.
21.09.2021 в рамках виконавчого провадження № 56236894 старшим державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Балакіревою Ю. О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відкликанням стягувачем виконавчого листа.
21.09.2021 у ВП № 56236894 старшим державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Балакіревою Ю. О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 1718,38 дол. США.
22.09.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66900309 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору у ВП № 56236894 від 21.09.2021.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.01.2022 у справі №161/11107/15-ц визнано виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/11107/15-ц від 18.10.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором та процентами в сумі 17 813,8 дол. США таким, що не підлягає виконанню.
20.05.2022 представником позивача направлено державному виконавцю заяву про скасування постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 1781,38 дол. США та 365,40 грн на підставі частини сьомої статті 27 Закону № 1404-VIII.
Відповідач листом від 07.06.2022 № 28984 повідомив представника позивача про відсутність законодавчо визначених підстав для скасування вищевказаної постанови.

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, позивача звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що визнано виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/11107/15-ц від 18.10.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором та процентами в сумі 17 813,8 дол. США таким, що не підлягає виконанню.
Тому, з урахуванням наведеного та положень частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір за примусове виконання виконавчого листа № 161/11107/15-ц від 18.10.2017, виданого Луцьким міськрайонним судом 18.10.2017, що перебував на виконанні у Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), не стягується.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За вимогами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404). 
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частин першої статті 27 Закону № 1404-VІІІ  виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. 
Згідно частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ (в редакції чинній на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Разом з тим, ця норма статті на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Відповідно до пункту 1 частин першої та п?ятої статті 37 Закону України № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред?явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
А відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Пункт 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція) встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
За змістом цієї норми у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Згідно з пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному статтею 37 Закону №1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відтак, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

За приписами пунктів 4, 6 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Тобто, у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

А відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 11 березня 2020 р. у справі № 2540/3203/18 (провадження № 11-445апп19) обов?язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. 

За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Колегія суддів зазначає, що за змістом наявних у справі доказів, державним виконавцем не було вчинено жодних дій з приводу примусового виконання виконавчого листа №161/11107/15-ц від 18.10.2017, зокрема стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором та процентами в сумі 17 813,8 дол. США.
Враховуючи те, що стягнення з ОСОБА_1 у примусовому порядку суми, зазначеної у виконавчому документі, не здійснювалось і кошти з депозитного рахунку виконавчої служби на користь стягувачів не перераховувались, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові. 

Тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що постанова Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення виконавчого збору № 56236894 від 21.09.2021є протиправною та підлягає скасуванню. 

За вимогами частини п?ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою зокрема в постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.01.2022 у справі № 161/11107/15-ц визнано виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/11107/15-ц від 18.10.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором та процентами в сумі 17 813,8 дол. США таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із частиною сьомою статті 27 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір підлягає поверненню.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи викладене, у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 11.08.2021 у справі № 300/3260/20, позаяк такі зроблені за інших фактичних обставин (у цій справі встановлено, що виконавець вживав заходів щодо виконання виконавчого листа Івано-Франківського міського суду від 15.07.2016 № 344/5033/2015), а відтак не є релевантними щодо спірних правовідносин.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року в адміністративній справі № 140/4407/22 – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена в повному обсязі 21 грудня 2022 року.