Номер провадження: 22-ц/813/4395/23 
Справа № 523/12953/14-ц

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.03.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі суддів :
головуючої Орловської Н.В.,
суддів Ігнатенко П.Я.,
        Пузанової Л.В.
за участі секретаря ЗєйналовоїА.Ф.к.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Досковський Віталій Геннадійович,  на заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. 
В обґрунтування позову зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого сторони мають двох дітей – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка стверджує, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, у зв`язку з чим просила стягнути аліменти на їх утримання у загальному розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а в подальшому в сумі 400 грн до повноліття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Суд вирішив:
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно, починаючи із 26.08.2014р. до досягнення сином  ОСОБА_3  повноліття, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_5 , а далі у розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_1  в дохід держави судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок.
Вказане судове рішення мотивовано тим, що сторони мають двох малолітніх дітей – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких відповідач не надає матеріальної допомоги. Оскільки відповідно до ст.ст. 180, 183 Сімейного Кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття, враховуючи матеріальний стан одержувача та платника аліментів, а також відсутність у відповідача інших утриманців, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки у повному обсязі.
Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 10.11.2022 року поновлено  ОСОБА_1 строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення від "04" грудня 2014 року по справі № 523/12953/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Заяву  ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від "04" грудня 2014 року по справі № 523/12953/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів – залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Досковський Віталій Геннадійович, просить заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 04.12.2014 року скасувати в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_4 в розмірі 400 грн, починаючи з 26.08.2014 року по 15.02.2032р., та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог. 
В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_1 зазначає, що не є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і записаний батьком дитини лише тому, що шлюб між позивачкою та ОСОБА_1 формально зберігався на момент народження дитини. Апелянт зазначає, що був позбавлений процесуальної можливості підтвердити свої заперечення шляхом заявлення клопотання про проведення судової генетичної експертизи, або шляхом пред`явлення зустрічних позовних вимог, оскільки судом першої інстанції не дотримано вимог процесуального закону щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. 
Додатково скаржник вказує, що був вимушений звернутися до суду з окремим позовом про виключення відомостей про ОСОБА_1 , як про батька ОСОБА_4 , з актового запису про її народження, і наразі вказана цивільна справа №523/11796/22 перебуває у провадженні суду. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. 
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не оскаржується, тому згідно ч.1 ст.367 ЦПК України предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заслухавши доповідача, перевіривши на основі встановлених фактів і обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та положень ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до таких висновків. 
Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 17 січня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис від 17.01.2003р. №25. (а.с. 4)
Докази розірвання шлюбу між сторонами матеріали справи не містять.
Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.5,6)
За позицією позивачки, викладеною в позовній заяві, сторони разом не проживають, відповідач ухиляється від утримання дітей, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Згідно ч.1 ст.141 СК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. (ч.2 ст.150 СК України)
За змістом ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. (ч.3 ст.180 СК України)
Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. (ч.2 ст.182 СК України)
Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо доходу відповідача, матеріальної допомоги на утримання дітей він не надає, внаслідок чого суд вважав за можливе стягнути з нього аліменти, зокрема на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі 400,00 грн щомісячно, починаючи з 26.08.2014 і до досягнення нею повноліття. 
Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що відповідач не оскаржує розмір стягнутих з нього аліментів, а заперечує власне свій обов`язок з утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стверджуючи про те, що не є її біологічним батьком. 
Надаючи правову оцінку вказаному доводу заявника колегія суддів зазначає наступне.
Аналіз наведених вище положень ст.180, 181 СК України дає підстави вважати, що факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини
За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. Такого обов`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає.
Згідно ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.
У ході розгляду даної справи судом встановлено, що у свідоцтві про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розділі «БАТЬКИ» внесено відомості про ОСОБА_6 , як батька. (а.с.5)
Відповідачем визнається, що відомості про нього, як про батька ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , були внесені до актового запису про її народження на підставі ст.122 СК України, тобто в зв`язку з її народженням у шлюбі між сторонами.
Частинами першою та другою статті 136 СК України (в чинній редакції) передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.
У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.
З наведеного слідує, що належним доказом на спростування особою, яка записана батьком дитини, такого батьківства, є відповідне рішення суду.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач на спростування свого батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та, як наслідок, на підтвердження відсутності у нього обов`язку з утримання цієї дитини посилається на наявність у провадженні Суворовського районного суду м.Одеси справи №523/11796/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису з актового запису про народження дитини ОСОБА_4 .
Проте, апеляційний суд критично оцінює вказаний довід заявника, оскільки згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень на момент перегляду даної справи апеляційним судом, у межах справи №523/11796/22 кінцеве рішення не ухвалено. 
Згідно п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Разом з тим, згідно ч.2 ст.252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною. 
Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що наявність у провадженні Суворовського районного суду м.Одеси справи №523/11796/22, в межах якої вирішується спір між сторонами щодо батьківства відносно ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , не може бути підставою для зупинення провадження у справі про стягнення аліментів на її утримання, і тим паче підставою для відмови у задоволенні вимог про їх стягнення. 
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо обов`язку, як батька, брати участь в утриманні неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому відсутні підстави для скасування рішення суду в цій частині. 
При цьому суд зазначає, що згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.07.2021р. у справі №477/1165/20, виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України,  і відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він був записаний батьком дітей.
Крім того, згідно п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» задоволення судом вимог про виключення відомостей про особу, як батька або матері з актового запису про народження дитини може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Отже, законодавцем визначено алгоритм та способи захисту прав відповідача у випадку задоволення його позовних вимог в межах вирішення спору у справі № 523/11796/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису з актового запису про народження дитини ОСОБА_4 .
Щодо посилань скаржника на порушення судом норм процесуального права, а саме порушення процедури ухвалення заочного рішення внаслідок відсутності доказів його належного повідомлення, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.224 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:т фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
З матеріалів справи вбачається, що на момент вирішення справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.10)
Виклик відповідача в судове засідання, призначене на 04.12.2014 року, здійснювався судом шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом на адресу ОСОБА_1 , зареєстровану у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 . 
Проте, поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою про причини невручення «за зазначеною адресою не проживає». (а.с.24-25)
За змістом ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення) у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Враховуючи, що судова повістка про виклик в судове засідання, призначене на 04.12.2014р. відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення) вважається врученою відповідачу ОСОБА_1 , і останнім не надано заяви про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи, тому суд першої інстанції відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення) обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи.
Оскільки заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України підстави для його скасування відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367,374,375,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Досковський Віталій Геннадійович, залишити без задоволення.
Заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2014 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 10 березня 2023 року.

Головуюча: _________________ Н.В.Орловська

Судді: _________________ П.Я.Ігнатенко

_________________ Л.В.Пузанова