Справа № 344/14375/22 
Провадження № 22-ц/4808/400/23 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І.А. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Кузів А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Селяніна Валерія Олександровича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 9 лютого 2023 року, постановлену в складі судді Пастернак І.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення авансового платежу,
в с т а н о в и в:
В листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення авансового платежу.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 16 лютого 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською І.М. за реєстровим №580. Згідно даного Попереднього договору сторони зобов`язувалися в майбутньому, але не пізніше 21.04.2023 року о 13:00 год. за Київським часом укласти і належним чином оформити Договір купівлі-продажу нерухомого майна – нежитлового приміщення загальною площею 5031,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 , розмір частки – 1/2, за загальною вартістю 80000000,00 грн., в еквіваленті 2857143,00 доларів США. До підписання даного Попереднього договору в рахунок належних за Основним договором купівлі-продажу платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання (ч. 2 ст. 546 ЦК України) з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу майна та своєї платоспроможності, ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 аванс в розмірі 70000000,00 грн., в еквіваленті 2500000,00 доларів США, яка визначається в гривневому еквіваленті за комерційним курсом, встановленим на дату укладення даного Попереднього договору.
Однак у листопаді 2022 року шляхом моніторингу електронних торгів з продажу нерухомого майна на офіційному веб-сайті Державного підприємства «СЕТАМ» позивачу стало відомо про продаж в порядку примусового виконання судових рішень нерухомого майна – 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, загальною площею 5031,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить відповідачу і є предметом вказаного Попереднього договору.
Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень ВП №70131553 здійснюється з примусового виконання виконавчого документа, виданого Івано-Франківським міським судом, стягувачем виступає фізична особа ОСОБА_1 . Отже, обтяження нерухомого майна, що є предметом Попереднього договору купівлі-продажу, та його реалізація на електронному аукціоні спричинені борговими зобов`язаннями відповідача перед третіми особами, фактично унеможливлюють укладення основного договору купівлі-продажу майна.
Після з`ясованих обставин позивач має намір розірвати Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, проте відповідач почав уникати спілкування з ним, сплачені позивачем кошти в якості авансу йому не повернув.
З огляду на викладене, просив розірвати Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16.02.2021 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською І.М. за реєстровим №580, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти: авансовий платіж за даним Договором в сумі 2500000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату подання позову становить 91421500 грн.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 9 лютого 2023 року затверджено укладену між сторонами 27.01.2023 року мирову угоду у даній справі, за умовами якої ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Вінтоняк Назарій Михайлович, з іншої сторони, разом іменуються «Сторони», які виступають сторонами у цивільній справі №344/14375/22 про розірвання Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення авансового платежу, яка перебуває на розгляді в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області, керуючись статями 49, 207 Цивільного процесуального кодексу України, з метою повного і остаточного врегулювання усіх конфліктів та спорів між Сторонами, уклали Мирову угоду про наступне.
1. Сторони погодили, що ОСОБА_3 , визнає позовні вимоги у цивільній справі №344/14375/22 про розірвання Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16 лютого 2021 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською І.М. за реєстровим №580 (далі - Попередній договір).
2. Сторони погодили, що ОСОБА_3 визнає внесення ОСОБА_2 авансового платежу за Попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 16 лютого 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською І.М. за реєстровим №580, в сумі 2500000,00 (два мільйони п`ятсот тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату подання позову становить 91421500,00 (дев`яносто один мільйон чотириста двадцять одна тисяча п`ятсот) гривень.
3. У зв`язку із тим, що авансовий платіж, який заявляється до стягнення в рамках цивільної справи №344/14375/22, та визначений у п. 2 Мирової угоди перевищує загальну вартість нерухомого майна, яке виступає предметом Попереднього договору: 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, загальною площею 5031,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 1853035826101, за яку ОСОБА_3 мав продати, а ОСОБА_2 мав купити на підставі Основного договору купівлі-продажу, та яка згідно пункту 1.3. Попереднього договору становить 80000000,00 грн. (вісімдесят мільйонів гривень 00 копійок), ОСОБА_3 , в рахунок погашення боргових зобов`язань перед ОСОБА_2 , добровільно передає у приватну власність ОСОБА_2 належне йому нерухоме майно 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, загальною площею 5031,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 1853035826101, у строк протягом п`яти днів з дати затвердження судом даної мирової угоди.
4. ОСОБА_2 , підписуючи дану мирову угоду, добровільно приймає від ОСОБА_3 , в рахунок погашення заборгованості за авансовим платежем, визначеним у пункті 2 Мирової угоди, нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на праві власності: 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, загальною площею 5031,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 1853035826101.
5. Сторони погодили, що вартість нерухомого майна, що передається ОСОБА_2 ОСОБА_3 за даною Мировою угодою, становить 80000000,00 грн. (вісімдесят мільйонів гривень 00 копійок), що на 11421500,00 грн. (одинадцять мільйонів чотириста двадцять одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) є меншою від авансового платежу, який підлягає стягненню в рамках цивільної справи №344/14375/22.
6. Сторони підтверджують, що ця Мирова угода стосується лише прав та обов`язків позивача та відповідача щодо предмету позову у справі №344/14375/22 Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
7. Сторони погодили, що після підписання Мирової угоди та набуття ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно визначене у п. 4 Мирової угоди, прощає ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 11421500,00 грн. (одинадцять мільйонів чотириста двадцять одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок), та яка є різницею між авансовим платежем, визначеним у п. 2 Мирової угоди, та вартістю майна, визначеною у п. 5 Мирової угоди.
8. Після передачі ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно: 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, загальною площею 5031,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 1853035826101, на користь ОСОБА_2 у якості погашення авансового платежу за Попереднім договором, ОСОБА_3 вважається таким, що у повному обсязі виконав свої грошові зобов`язання перед ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 підтверджує відсутність претензій до ОСОБА_3 у даній справі.
9. Зобов`язання по цій Мировій угоді повинні виконуватись належним чином і в установлений нею строк, одностороння відмова від виконання умов цієї Мирової угоди, а також одностороння зміна її умов не допускається.
10. Всі витрати, пов`язанні з оформленням даної мирової угоди, формальності пов`язані з передачею права власності нерухомого майна за даною мировою угодою покладаються на ОСОБА_2 .
11. Сторони заявляють, що ні в процесі укладення цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, у тому числі органів місцевого самоврядування та держави.
12. Сторони підтверджують, що умови Мирової угоди відповідають їх волі, дана угода укладена добровільно та без жодного примусу, угода не є фіктивною чи удаваною, а наміри Сторін відповідають змісту зобов`язань, визначених Мировою угодою.
13. Уся інформація, викладена в цій Мировій угоді, сприймається Сторонами як повною мірою достовірна. Кожна Сторона окремо несе повну відповідальність за недостовірність інформації, яка зазначена у Мировій угоді.
14. Дана Мирова угода складена в трьох оригінальних примірниках, українською мовою по одному примірнику для кожної Сторони та один примірник для затвердження Івано-Франківським міським судом, які мають однакову юридичну силу.
15. Мирова угода набирає чинності з дня набрання законної сили ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про її затвердження у справі №344/14375/22, і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за нею.
У зв`язку з затвердженням мирової угоди провадження у справі закрито.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 як особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про його права, свободи та інтереси, – адвокат Селянін Валерій Олександрович подав на вказану ухвалу суду апеляційну скаргу. Вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.
Вважає, що оскаржувана ухвала порушує права та інтереси ОСОБА_1 , якого, незважаючи на його клопотання, не було залучено до розгляду справи.
Зазначає, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.09.2022 року у справі №344/5217/22 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за Договором позики від 17.12.2021 року в сумі 2440775 доларів США, пені в сумі 20000 доларів США. Після набрання рішенням законної сили було отримано виконавчий лист, який звернуто до примусового виконання приватному виконавцю Ткачуку Л.М.
Приватним виконавцем було вчинено всіх необхідні дії в рамках виконавчого провадження, здійснено розшук, накладено арешт та передано на торги зареєстроване за ОСОБА_3 нерухоме майно, зокрема, 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, загальною площею 5031,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
30.01.2023 року торги не відбулися. На пропозицію приватного виконавця Чорний Ю.З. подав виконавцю заяву від 01.02.2023 року про те, що має бажання залишити за собою нереалізоване майно. Однак фактично майно не було передане стягувачу ОСОБА_1 через неправомірну (незаконну) на його думку ухвалу Івано-Франківського міського суду про забезпечення позову у цій же справі.
Вказує, що про існування цієї обставини сторонам в даній справі достеменно відомо, про що свідчить ухвала про забезпечення позову.
Вважає, що саме з метою перешкодити ОСОБА_1 в його законному праві на виконання рішення суду, сторони й уклали мирову угоду, при цьому, вийшовши за межі спору, оскільки позов подано про розірвання переднього договору купівлі-продажу і про стягнення коштів, а за мировою угодою ОСОБА_3 передає ОСОБА_2 арештоване майно, яке реалізується в рамках виконавчого провадження і яке повинно бути передане ОСОБА_1 . При цьому, необхідність укладення договору щодо цього майна (який не може бути укладений через арешт) підмінено рішенням (ухвалою) суду.
Стверджує, що сторони, які є товаришами, при укладенні мирової угоди діяли очевидно недобросовісно та зловживали правами стосовно кредитора ОСОБА_1 , оскільки мирова угода направлена на недопущення стягнення заборгованості за договором позики за рахунок майна боржника.
Посилається на практику Верховного Суду у подібних справах, в яких суд, з`ясувавши, що нерухоме майно, яке є предметом мирової угоди, виступає предметом виконавчого провадження по виконанню рішень в інших справах, скасовує ухвали про затвердження мирової угоди за скаргою кредитора (стягувача), в користь якого виконується рішення суду і відкрито виконавче провадження (постанова від 10.06.2020 року у справі №305/1337/18, постанова від 11.09.2019 року у справі №2-867/11, постанова від 30.06.2021 року у справі 301/395/19).
Також вважає, що затверджуючи мирову угоду, суд не врахував, що на дане майно накладено арешт і воно є предметом реалізації на торгах в рамках виконавчого провадження, відкритого по виконанню рішення суду, ухваленого на користь ОСОБА_1 .
Звертає увагу й на те, що ОСОБА_3 перебуває за кордоном, безпосередньо участі в справі не бере, а в ухвалі про затвердження мирової угоди вказано, що від його імені діяв адвокат Вінтоняк Н.М. згідно договору про надання правової допомоги. Однак договір про надання правової допомоги не передбачає і не може передбачати права адвоката розпоряджатись майном клієнта, оскільки це не процесуальні права, а право на розпорядження майном. Нотаріально засвідченої довіреності на право розпорядження майном ОСОБА_3 матеріали справи не містять. Вважає, що такі дії адвоката є підставою для постановлення щодо нього окремої ухвали.
Просить оскаржену ухвалу суду про затвердження мирової угоди скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Тинів І.Д. подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для залучення ОСОБА_1 до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, оскільки такий не є стороною правовідносин між сторонами, і майбутнє рішення суду безпосереднього та безумовного впливу на його права та обов`язки не має.
Звертає увагу на те, що попередній договір купівлі-продажу укладено раніше, ніж договір позики між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , а укладення мирової угоди мало на меті захист права ОСОБА_2 на отримання у власність конкретно визначеного майна згідно укладеного попереднього договору, а не порушення будь-яких прав інших кредиторів ОСОБА_3 . Крім того, мирова угода була підписана і подана на затвердження суду 27.01.2023 року, тобто до проведення третіх електронних торгів з реалізації спірного майна та подання ОСОБА_1 заяви про залишення майна за собою в рахунок погашення боргу. З огляду на викладене вважає, що твердження скаржника про недобросовісність сторін мирової угоди є безпідставними.
Не погоджується із твердженням апелянта про те, що оскаржена ухвала перешкоджає виконанню рішення Івано-Франківського міського суду у справі №344/5217/22, оскільки на розгляді в Івано-Франківському апеляційному суді знаходиться апеляційна скарга дружини ОСОБА_3 – ОСОБА_5 на дане рішення, у зв`язку з чим виконавче провадження №70131553 зупинено.
Натомість оскаржувана ухвала суду не зупиняє виконання заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 06.09.2022 року у справі №344/5217/22, оскільки у ОСОБА_3 , наявне інше майно, зокрема, рухоме, на яке може бути звернуто стягнення в рамках виконавчого провадження з метою задоволення майнових вимог ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 19.05.2022 року по цивільній справі №344/5217/22 заяву позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на корпоративні права, які належать ОСОБА_3 в межах суми позову у розмірі 2460775 доларів США в юридичних особах (ТОВ «ТЕНКО ПЛЮС, ПП «М ГРУП ХОТКЕВИЧА», ТОВ «ІНВЕСТБУДСЕРВІС» ЛТД та ін.), а ухвалою суду від 23.06.2022 року накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження і користування на рухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , а саме на транспортний засіб марки «LAND ROVER DEFENDER», 2020 року випуску.
Тобто, приватний виконавець Ткачук Л.М. в рамках виконавчого провадження не позбавлений можливості здійснювати покладені на нього згідно із законодавством повноваження щодо виконання рішення суду в примусовому порядку, зокрема шляхом звернення стягнення на інше майно боржника.
Твердження апелянта про незаконність ухвали Івано-Франківського міського суду про забезпечення позову у цій справі вважає його суб`єктивною оцінкою, оскільки вказана ухвала залишена без змін Верховним Судом.
Вказує, що ОСОБА_2 13.02.2023 року подано до Івано-Франківського міського суду позов про визнання недійсними електронних торгів з реалізації спірного майна, і судом відкрито провадження у справі №344/2355/23. Тому у ОСОБА_1 немає жодних законних прав на нерухоме майно, яке виступає предметом мирової угоди.
Щодо твердження апелянта про те, що тільки нотаріально засвідчена довіреність, видана ОСОБА_3 , є належним документом на підтвердження повноважень адвоката Вінтоняка Н.М. на укладення мирової угоди, вважає безпідставним і таким, що не ґрунтується на чинних положеннях ЦПК України.
Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_3 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судове засідання апеляційного суду апелянт та відповідач ОСОБА_3 і їх представники не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Тинів І.Д. в засіданні апеляційного суду щодо задоволення апеляційної скарги заперечив. Просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності вказаних сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 – адвоката Тиніва І.Д., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала, що оскаржується, зазначеним вимогам не відповідає.
Із матеріалів справи вбачається, що 16.11.2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.02.2021 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською І.М. за реєстровим №580, стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 авансового платежу за даним договором в сумі 2500000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату подання позову становить 91421500,00 грн. (а.с. 1-5).
Згідно п.п. 1.1-1.3 даного Попереднього договору сторони зобов`язувалися в майбутньому, але не пізніше 21.04.2023 року о 13:00 год. за Київським часом укласти і належним чином оформити Договір купівлі-продажу нерухомого майна – нежитлового приміщення загальною площею 5031,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 , розмір частки – 1/2, за загальною вартістю 80000000,00 грн., в еквіваленті 2857143,00 доларів США.
Відповідно до п. 4.1 Попереднього договору до підписання даного Попереднього договору в рахунок належних за Основним договором купівлі-продажу платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання (ч. 2 ст. 546 ЦК України) з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу майна та своєї платоспроможності, ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 аванс в розмірі 70000000,00 грн., в еквіваленті 2500000,00 доларів США, яка визначається в гривневому еквіваленті за комерційним курсом, встановленим на дату укладення даного Попереднього договору (а.с. 14-15).
Встановлено також, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.09.2022 року у справі №344/5217/22 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 17.12.2021 року в сумі 2440775 доларів США, пені в сумі 20000 доларів США та судові витрати по справі (а.с. 29-30).
Виконавчий лист по даному рішенні суду звернуто до примусового виконання приватному виконавцю Ткачуку Л.М. (ВП №70131553) (а.с. 20, 137-138).
В рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем 20.10.2022 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника, в тому числі 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта 1853035826101, загальною площею 5031,1 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 , та передано вказане майно на реалізацію на торгах ДП «СЕТАМ» (дата проведення аукціону – 25.11.2022 року) (а.с. 16-19, 21-27, 139-140).
Згідно копій протоколів №579471, №580856 та №581985 проведення електронного аукціону (торгів) 25.11.2022 року, 28.12.2022 року та 30.01.2023 року торги не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів (а.с. 141-143).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.11.2022 року у справі, що переглядається, задоволено заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Тиніва І.Д. про забезпечення позову. Забезпечено позов шляхом тимчасової заборони приватному виконавцю Ткачуку Любомиру Михайловичу вчиняти дії в рамках виконавчого провадження №70131553 щодо реалізації на електронних торгах 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, загальною площею 5031,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 1853035826101, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , до вирішення справи по суті (а.с. 63-64).
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27.12.2022 року вищевказана ухвала суду залишена без змін, а ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року відмовлено.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14.12.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення його до участі у справі в якості третьої особи (а.с. 72-74, 77).
27.01.2023 року ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 – адвокат Вінтоняк Н.М. подали до суду на затвердження підписану ними мирову угоду.
Постановляючи ухвалу про затвердження вказаної мирової угоди та закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана мирова угода, укладена між сторонами, не суперечить вимогам закону та не порушує нічиїх прав і охоронюваних законом інтересів, а тому її слід затвердити та на підставі п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі закрити.
Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками місцевого суду з огляду на наступне.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Згідно вимог статей 17, 18, 352 ЦПК України апеляційну скаргу на судове рішення суду мають право подати не лише сторони у справі, а й особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення, що стосується їх прав і обов`язків; судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Відповідно до ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою.
Частиною першою статті 207 ЦПК України визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Згідно із частиною п`ятою статті 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства. Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, укладення мирової угоди, яка спрямована на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (пункт 5 частини другої статті 44 ЦПК України).
Схожі висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №509/739/16-ц (провадження №61-3408св19), від 10 червня 2020 року у справі №305/1337/18 (провадження №61-3521св19), від 21 січня 2020 року у справі №446/2033/16-ц (провадження №61-10639св19), від 30 червня 2021 року у справі №401/428/16-ц (провадження №61-18658св20), ухвалі Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі №301/395/19 (провадження №61-5476св20).
В постанові Верховного Суду від 9 листопада 2022 року у справі №759/6865/19 (провадження №61-7195св22) викладено правий висновок про те, що тлумачення вказаних норм з урахуванням принципу розумності свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, затвердження мирової угоди) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. По своїй суті застосування конструкції мирової угоди всупереч її призначенню та/або на шкоду кредитору є нерозумним та недопустимим. При цьому, у разі використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню та/або на шкоду кредитору, а для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу, судове рішення стосується прав та/або інтересів кредитора.
У справі, яка переглядається, встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив розірвати Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16.02.2021 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською І.М. за реєстровим №580, та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти: авансовий платіж за даним Договором в сумі 2500000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату подання позову становить 91421500 грн.
Тобто дана позовна заява стосувалася розірвання попереднього договору та стягнення грошових коштів, а не прав на об`єкт нерухомості.
Натомість, укладаючи мирову угоду, сторони домовилися, що ОСОБА_2 , підписуючи мирову угоду, добровільно приймає від ОСОБА_3 , в рахунок погашення заборгованості за авансовим платежем, визначеним у пункті 2 мирової угоди, нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на праві власності: 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, загальною площею 5031,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 1853035826101.
Як зазначено вище, приписами статті 207 ЦПК України передбачена можливість сторін у мировій угоді вийти за межі предмета спору виключно за умови, що така мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Однак, судом встановлено, що 20.10.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М. відкрито виконавче провадження №70131553 з виконання виконавчого листа, виданого 18.10.2022 року на підставі заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 06.09.2022 року у справі №344/5217/22 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу за Договором позики від 17.12.23021 року в сумі 2440775 доларів США, пені в сумі 2000 доларів США.
В рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем 20.10.2022 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника, в тому числі 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта 1853035826101, загальною площею 5031,1 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 , та передано вказане майно на реалізацію на торгах ДП «СЕТАМ». 25.11.2022 року, 28.12.2022 року та 30.01.2023 року торги не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів (а.с. 137-143), і 01.02.2023 року стягувач ОСОБА_1 подав приватному виконавцю заяву про бажання залишити за собою вказане нереалізоване майно.
Отже, доведено, що ОСОБА_3 є боржником ОСОБА_1 .
При цьому ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання попереднього договору та стягнення авансового платежу 16.11.2022 року, тобто після винесення рішення про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_3 на користь за ОСОБА_1 , відкриття виконавчого провадження та передання на реалізацію на торгах майна, за рахунок якого останній сподівається задовольнити свої вимоги про стягнення боргу.
Тобто відповідач ОСОБА_3 , маючи невиконані боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 , відчужив на підставі мирової угоди майно, яке реалізовується у виконавчому провадженні про стягнення такого боргу, на користь ОСОБА_2 .
При цьому сторони, укладаючи мирову угоду, були обізнані про зміст зобов`язань ОСОБА_3 , порядок та строки їх виконання, що підтверджується заявою представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у цій справі.
З огляду на викладе колегія суддів вважає, що укладена мирова угода стосується прав та інтересів ОСОБА_1 , який не був залучений до участі у справі, а ухвалюючи судове рішення про затвердження такої мирової угоди, суд порушив його права як стягувача за виконавчим провадженням №70131553, в інтересах якого приватним виконавцем на час виконання судового рішення накладено арешт на все майно ОСОБА_3 .
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 11 вересня 2019 року у справі №2-867/11 (провадження №61-6969св19), від 10 червня 2020 року у справі №305/1337/18 (провадження №61-3521св19), від 30 червня 2021 року у справі №401/428/16-ц (провадження №61-18658св20).
Що стосується тверджень представника позивача про те, що мирова угода була підписана і подана на затвердження суду 27.01.2023 року, тобто до проведення третіх електронних торгів з реалізації спірного майна та подання ОСОБА_1 заяви про залишення майна за собою в рахунок погашення боргу, то такі не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку вирішення спору у цій справі в обраний сторонами спосіб шляхом затвердження мирової угоди має значення саме для належного виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 06.09.2022 року у справі №344/5217/22, про що свідчать також висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 10 червня 2020 року у справі №305/1337/18 (провадження №61-3521св19).
Не спростовують вказаного і твердження представника позивача про те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду про забезпечення позову у цій справі встановлено тимчасову заборону приватному виконавцю Ткачуку Любомиру Михайловичу вчиняти дії в рамках виконавчого провадження №70131553 щодо реалізації на електронних торгах даного майна до вирішення справи по суті, на даний час виконавче провадження №70131553 зупинено у зв`язку з поновленням судом строку на подання апеляційної скарги дружиною ОСОБА_3 – ОСОБА_5 на дане рішення суду, а ОСОБА_2 13.02.2023 року подано до Івано-Франківського міського суду позов про визнання недійсними електронних торгів з реалізації спірного майна, і судом відкрито провадження у справі №344/2355/23, оскільки заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 06.09.2022 року у справі №344/5217/22 на даний час не скасовано, виконавче провадження №70131553 не закінчено.
Також суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що оскаржувана ухвала суду не зупиняє виконання заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 06.09.2022 року у справі №344/5217/22, у ОСОБА_3 , наявне інше майно, і приватний виконавець в рамках виконавчого провадження №70131553 не позбавлений можливості здійснювати покладені на нього згідно із законодавством повноваження щодо виконання рішення суду в примусовому порядку шляхом звернення стягнення на інше майно боржника, оскільки в рамках даного виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на все майно останнього, в тому числі на 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, загальною площею 5031,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 1853035826101.
Таким чином, постановляючи ухвалу про затвердження поданої сторонами мирової угоди, суд першої інстанції не встановив, чи її умови виходять за межі предмета спору, не перевірив чи не порушує вказана мирова угода права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про її затвердження та закриття провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 379 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Разом з тим, суд не вбачає підстав для постановлення щодо представника ОСОБА_3 – адвоката Вінтоняка Н.М. окремої ухвали, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Частинами 5, 6 ст. 262 ЦПК України визначено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню.
Виходячи із змісту даних норм, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.
Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.
Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЦПК України).
Частиною 3 ст. 207 ЦПК України передбачено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.
Таким чином право на укладення мирової угоди має представник сторони, якщо таке повноваження передбачено у виданій йому довіреності або ордері.
В матеріалах справи містяться копії ордеру адвоката Вінтоняка Н.М. на представлення інтересів ОСОБА_3 у органах державної реєстрації речових прав, органах примусового виконання рішень, судах загальної юрисдикції, виданого 21.12.2022 року на підставі Договору про надання правової допомоги від 20.12.2022 року, та Договору про надання правової допомоги від 20.12.2022 року, дійсного до 31.12.2023 року, відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2, 2.2.6, 2.2.8 якого адвокат зобов`язується надавати правову допомогу, в тому числі за окремими дорученнями клієнта; представляти права і законні інтереси клієнта в органах державної влади, місцевого самоврядування, перед третіми особами, а також у судах України загальної юрисдикції, з усіма правами представника, які передбачені ЦПК України, ГПК України, КАС України, КпАП України; має право представляти права і законні інтереси клієнта в судах загальної юрисдикції з усіма правами сторони; виконувати інші дії, передбачені законодавством України в інтересах клієнта (а.с. 116-117).
Тому відсутні підстави, передбачені статтею 262 ЦПК України, для постановлення окремої ухвали.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Селяніна Валерія Олександровича задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 9 лютого 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                       О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 22 березня 2023 року.