ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4816/19                                                 Головуючий у І інстанції - Горобцова Я.В.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 березня 2023 року                                                                                           м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                 суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М., 

                           при секретарі:                 Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла», Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Київській області, в якій просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.06.2019               № 0017431402, № 0017401402, № 0017411402, № 0017421402, прийняті на підставі акта перевірки від 22.05.2019 № 414/10-36-14-02-13/30150542.
Позовні вимоги обґрунтовані помилковістю висновків контролюючого органу про порушення Позивачем податкового законодавства, оскільки вважає, що посилання на наявну податкову інформацію, яка свідчить про неможливість здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Сітістрой» господарської діяльності, встановлення відсутності руху товару по ланцюгу постачання не може бути підставою для зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість, адже під час проведення перевірки були надані оригінали первинних документів, які підтверджують факт передачі товару.
Позивач зазначає, що до перевірки надано контракти з Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро», відповідно до умов яких вказаний контрагент виконував робити з транспортування піщаної сировини на склад. З метою мінімізації втрат сировини при розвантаженні, між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро» було укладено договори підряду щодо відновлення, устаткування складу (земельної ділянки), а тому доводи податкового органу про неможливість встановлення економічної вигоди для Позивача є необґрунтованими та такими, що зроблені без дослідження наданих платником документів.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року замінено Відповідача у даній справі Головне управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377, адреса 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а) на його правонаступника Головне управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС (код ЄДРПОУ 44096797, адреса 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.06.2019 № 0017431402.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.06.2019 № 0017401402 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 66151,00 грн та штрафних санкцій в розмірі 16537,75 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.06.2019 № 0017411402.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги у вказаній частині задовольнити.
Також, не погоджуючись з таким судовим рішенням Головне управління ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В апеляційних скаргах Сторони посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Доводи апеляційної скарги Позивача аналогічні, заявленим у позовній заяві, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції в частині здійснення господарської діяльності з Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Сітістрой» та невідповідність у вказаній частині його висновків таким обставинам.
Апеляційна скарга Відповідача мотивована тим, що між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро» було укладено договори підряду щодо відновлення, устаткування складу (земельної ділянки), проте до перевірки не було надано документального підтвердження контролювання (перебування у власності чи оренді) Товариства земельної ділянки, яка відновлювалась Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро».
Таким чином, податковий орган дійшов висновку про неможливість встановлення економічної мети для Позивача від здійснення витрат на відновлення, устаткування земельної ділянки.
Крім того, Позивачем порушено п. 201.10 статті 201 ПК України - не зареєстровано ряд податкових накладних протягом листопада 2016 - травня 2017 по господарським операціям із Товариством обмеженої відповідальності «Трипільське Дніпро».
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла», в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Позивача в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення у вказаній частині відповідає нормам чинного законодавства.
Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, представників Сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Позивача є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Відповідача підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДФС у Київській області з 22.04.2019 по 15.05.2019 проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт від 22.05.2019 № 414/10-36-14-02-13/30150542, в якому вказано про наступні порушення вимог податкового законодавства з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла»:
- пункт 44.1 статті 44, підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 130797,00 грн, у тому числі по періодах: за 2017 на суму 64646,00 грн, за півріччя 2018 на суму 14699,00 грн (за другий квартал 2018 на суму 14699,00 грн), за 3 квартали 2018 на суму 51452,00 грн (за 3 квартал 2018 на суму 51452,00 грн);
- пункти 198.1 та 198.3, підпункт «г» пункту 198.5 статті 198, пункт 44.1 статті 44 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 71829,00 грн, у тому числі по періодах: за листопад 2016 на суму 16397,00 грн, за травень 2017 на суму 55432,00 грн та завищення суми від`ємного значення з ПДВ за грудень 2018 на суму 32666,00 грн;
- пункт 201.10 статті 201 ПК України - не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкові накладні за листопад 2016 (30.11.2016) на суму ПДВ 16397,00 грн, за грудень 2016 (30.12.2016) на суму ПДВ 9102,00 грн, за квітень                        2017 (28.04.2017) на суму ПДВ 28760,00 грн, за травень 2017 (31.05.2017) на суму                   ПДВ 17570,00 грн.
Позивачем було подано заперечення на акт перевірки, за результатом розгляду яких листом Головного управління ДФС у Київській області від 12.06.2019 № 20758/10/10-36-14-02 висновки, викладені в акті перевірки від 22.05.2019 № 414/10-36-14-02-13/30150542 залишено без задоволення.
На підставі викладеного, Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 13 червня 2019 року:
- № 0017431402, яким у зв`язку з відсутністю реєстрації протягом граничного строку, передбаченого пунктом 120-1.2 статті 120-1 ПК України, застосовано штраф у розмірі 50% в сумі 23165,00 грн;
- № 0017401402, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 163496,00 грн, з яких 130797,00 грн нараховано за податковими зобов`язаннями та 32699,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);
- № 0017411402, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 89786,00 грн, з яких 71826,00 грн нараховано за податковими зобов`язаннями та 17957,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);
- № 0017421402, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 32666,00 грн.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, Позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.
Рішенням Державної фіскальної служби України «Про результати розгляду скарги» від 20.08.2019 № 39992/6/99-99-11-04-01-25 залишено без змін податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.06.2019 № 0017431402,             № 0017401402, № 0017411402, № 0017421402, а скаргу - без задоволення.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом. 
Задовольняючи адміністративний позов частково суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час розгляду справи, судом було встановлено відсутність у Позивача власних транспортних засобів, відсутні докази оплати оренди транспортних засобів, якими перевозився товар за договором поставки від 25.06.2018 № Т-07/18, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Сітістрой», відсутні докази оплати за поставлений товар, що свідчить про неможливість підтвердження реальності здійснення господарських операцій по вказаному договору поставки.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність висновку податкового органу, що Позивачем занижено доходи на загальну суму             367508,00 грн, у тому числі по періодах: за 2 квартал 2018 на суму 81666,00 грн, за 3 квартал 2018 на суму 285842,00 грн та завищено податковий кредит суму 36222,00 грн.
Щодо господарських взаємовідносин Позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро», судом першої інстанції встановлено наступне.
Контракти підряду, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро» від 25.11.2016 № 11/16, від 03.04.2017 № 2/17, від 04.05.2017 № 4/17 та первинні документи, наявні в матеріалах справи підтверджують реальність вказаних господарських операцій.
Посилання Відповідача на те, що Позивачем не надано документального підтвердження інформації щодо перебування у користуванні чи власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» земельної ділянки на якій виконувалися роботи, що унеможливлює встановлення економічної вигоди для Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» від здійснення витрат на відновлення, устаткування земельної ділянки, підлягає відхиленню, оскільки контрактами підряду за якими надавались послуги зі зберігання та перевалки піщаної сировини, передбачено, що поставка піщаної сировини здійснюється на майданчик для зберігання сировини (місце вивантаження), який знаходиться у розпорядженні генпідрядника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро»).
Враховуючи викладене, висновки податкового органу про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» по господарським операціям з Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро» завищило витрати на загальну суму 359144,00 грн, занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 71829,00 грн, не складено та не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкові накладні за листопад 2016 (30.11.2016) на суму ПДВ 16397,00 грн, за грудень 2016 (30.12.2016) на суму ПДВ 9102,00 грн, за квітень 2017 (28.04.2017) на суму ПДВ 28760,00 грн, за травень 2017 (31.05.2017) на суму ПДВ 17570,00 грн є необґрунтованими.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та вважає його у вказаній частині необґрунтованим з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються  Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України).
Як визначено пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до вимог пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є  прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень ПКУ.
Згідно з п.  135.1  ст.  135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із  ст. 134 ПК України  з урахуванням положень цього  Кодексу.
У відповідності до вимог п.  198.1  ст.  198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до вимог п.  198.2  ст.  198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з вимогами п.  198.3  ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.  193.1  ст.  193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом  198.6  ст.  198 ПК України  передбачено,  що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11  статті 201 цього Кодексу.
Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що його дія поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно - правових форм власності.
Виходячи з вимог п. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 Закону № 996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документи; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
У відповідності до ст. 1 Закону № 996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.
Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.
Наведені вище норми вказують на те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
При цьому фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.
Отже, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Аналіз вказаних положень свідчить про те, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.
Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.
Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами. При цьому для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкові зобов`язання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Відповідачем зроблено висновок про нереальність здійснення господарських операцій за участю ТОВ «Трипільська колота цегла» та його контрагентів - ТОВ «БК «Сітістрой»,          ТОВ «Трипільське Дніпро».
Оцінюючи такі доводи контролюючого органу, суд першої інстанції виходив з наступного.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Позивач здійснює такі види діяльності: код КВЕД 08.12 Добування піску, гравію, глин і каоліну (основний); код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; код КВЕД 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; код КВЕД 52.24 Транспортне оброблення вантажів.
Між Позивачем як Покупцем та ТОВ «БК «Сітістрой» як Постачальником укладено Договір поставки від 25.06.2018 № Т-07/18 (а.с. 76-78), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити та передати партіями, а Покупець прийняти у власність та оплатити пісок річковий (далі - Товар), у кількості, замовленій та погодженій напередодні поставки засобами телефонного зв`язку.
Позивач, як на підтвердження здійснення господарської діяльності надав наступні документи: копію договору поставки від 25.06.20218 № Т-07/18, видаткові накладні від 26.06.2019 № РН-0000053 на суму 98000,00 грн, у тому числі 16333,33 грн, від 19.07.2018          № РН-0000028 на суму 98000,00 грн, у тому числі 16333,33 грн, від 13.08.2018 № РН-0000023 на суму 245010,00 грн, у тому числі 40835,00 грн,
Щодо посилання Відповідача на відсутність в ТОВ «БК «Сітістрой» трудових ресурсів, власних та залучених основних засобів колегія суддів зазначає наступне.
Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 доводи Відповідача щодо відсутності в контрагентів Позивача трудових та матеріальних ресурсів для здійснення господарської діяльності, не виключають можливість виконання господарської операції, не спростовують обставин поставки товару, адже така діяльність може здійснюватися не лише за рахунок власних ресурсів, але й за рахунок ресурсів, що належать іншим особам (найманих ресурсів). Разом із цим Відповідач не обґрунтував, який обсяг трудових та матеріальних ресурсів необхідно мати підприємству для здійснення такої господарської діяльності та чим це підтверджується.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів зроблено контролюючим органом на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону. Така інформація сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається Відповідач.
На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника отримати певний результат від здійснення господарської операції.
Позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 2.1 договору поставки від 25.06.2018 № Т-07/18 передбачено, що поставка товару здійснюється на об`єкті постачальника за адресою с. Трипілля, вул. Івана Франка.
Обов`язок постачальника щодо поставки партії товару вважається виконаним з моменту, коли він поставлений відповідно до пункту 2.1 договору на об`єкті постачальника, покупцю передані відповідні видаткові накладні на товар (пункт 2.5 договору).
Згідно з п.п. 3.1.-3.3. Договору поставки Товар постачається по договірній ціні, яка на момент підписання даного договору складає 81,67 грн, крім того ПДВ-16,33 грн, всього  98,00 (дев`яносто вісім грн) за одну тонну без вартості витрат на навантаження.
Оплата за кожну поставлену партію Товару повинна бути здійснена Покупцем на користь Постачальника у повному обсязі не пізніше 3-х (трьох) банківських днів з дня виконання Постачальником усіх своїх зобов`язань згідно умов п. 2.5. цього договору.
Оплата за поставлений Товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на підставі рахунку-фактури, складеного останнім. Платежі за цим договором вважаються здійсненими з моменту надходження повної суми платежу по кожній поставленій партії Товару на поточний рахунок Постачальника.
Позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що придбаний пісок у ТОВ «БК «Сітістрой» реалізовував ТОВ «М-КВАДРО» та ТОВ «Лекс-Груп» за договорами поставки від 14.06.2018 № Т-06/18, від 03.07.2018 № Т-08/18.
Поставка піску за вищенаведеними договорами поставки відбувалась за місцем знаходження піску (Товару), зокрема за адресою: с. Трипілля, вул. Івана Франка.
Таким чином Позивачу для продажу піску на користь ТОВ «М-Квадро» та                    ТОВ «Лекс-Груп» не було необхідності залучення транспорту для перевезення піску, перевезенням займалися покупці.
На підтвердження поставки піску для ТОВ «Лекс-Груп» Позивачем було додано до апеляційної скарги договори поставки від 14.06.2018 № Т-06/18, від 03.07.2018 № Т-08/18, товарно-транспортні накладні від 13.08.2018 № 035 та від 15.08.2018 № 036, видаткові накладні.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що з наданих до апеляційної скарги товарно-транспортних накладних від 13.08.2018 № 035 та від 15.08.2018 № 036 неможливо встановити, що вказаний пісок поставлявся ТОВ «Лекс-Груп» саме за договором поставки від 03.07.2018 № Т-08/18, укладеним між Позивачем, як Постачальником, та ТОВ «Лекс-Груп», як Покупцем.
Крім того, будь-яких доказів поставки піску ТОВ «М-Квадро» Позивачем, ані під час перевірки, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, надано не було.
Також, Позивачем не було надано докази оплати за договором поставки від 25.06.20218 № Т-07/18.
Пунктом 85.2 статті 85 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
З аналізу положень ст. 85 ПК України вбачається, що з моменту початку проведення перевірки, у Позивача виник обов`язок надати контролюючому органу документи, що стосуються предмету перевірки.
Таким чином, надані Позивачем вже до суду апеляційної інстанції первинні документи не можуть спростовувати обставини, наведені контролюючим органом в акті перевірки.
Аналогічний правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 640/20949/18.
На підставі вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивачем занижено доходи на загальну суму 367508,00 грн, у тому числі по періодах: за 2 квартал 2018 на суму 81666,00 грн, за 3 квартал 2018 на суму 285842,00 грн та завищено податковий кредит суму 36222,00 грн.
Щодо господарських взаємовідносин Позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро», колегія суддів зазначає наступне.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро» (Генпідрядник) укладено контракти підряду від 25.11.2016 № 11/16, від 03.04.2017 № 2/17, від 04.05.2017 № 4/17 за якими Генпідрядник зобов`язується виконати наступні роботи: відновлення, устаткування земельної ділянки (складу) на якій виконуються роботи по зберіганню та перевалці піщаної сировини, її підготовка до подальшого використання.
На виконання зазначених контрактів підряду Товариство з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро» виконало для Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» роботи по відновленню та устаткуванню, що підтверджується актами надання послуг від 30.11.2016 № 42 на суму 98383,68 грн, у тому числі ПДВ 16397,28 грн, від 05.12.2016 № 43 на суму 54609,62 грн, у тому числі ПДВ  9101,60 грн, від 30.04.2017 № 3 на суму 172560,00 грн, у тому числі ПДВ 28760,00 грн, від 31.05.2017 № 8 на суму 105420,00 грн, у тому числі ПДВ 17570,00 грн.
Оплата наданих послуг підтверджується відповідними платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи.
Суд першої інстанції вважав, що посилання Відповідача на те, що Позивачем не надано документального підтвердження інформації щодо перебування у користуванні чи власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» земельної ділянки на якій виконувалися роботи, що унеможливлює встановлення економічної вигоди для Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» від здійснення витрат на відновлення, устаткування земельної ділянки, підлягає відхиленню, оскільки контрактами підряду за якими надавались послуги зі зберігання та перевалки піщаної сировини, передбачено, що поставка піщаної сировини здійснюється на майданчик для зберігання сировини (місце вивантаження), який знаходиться у розпорядженні генпідрядника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро»).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, висновки податкового органу про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» по господарським операціям з Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро» завищило витрати на загальну суму 359144,00 грн, занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 71829,00 грн, не складено та не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкові накладні за листопад 2016 (30.11.2016) на суму ПДВ 16397,00 грн, за грудень 2016 (30.12.2016) на суму ПДВ 9102,00 грн, за квітень 2017 (28.04.2017) на суму ПДВ 28760,00 грн, за травень 2017 (31.05.2017) на суму ПДВ 17570,00 грн є необґрунтованими.
Колегія суддів звертає увагу, що Головному бухгалтеру ТОВ «Трипільська колота цегла» Медашич Наталії Григорівні було вручено 24.04.2019 запит № 1 від 24.04.2019 про надання в термін до 06.05.2019 належним чином завірених копій документів (договорів, накладних, актів, товарно-транспортних накладних, виписок банку, сертифікатів, карток рахунків, інших документів) з наступних питань:
1. Договір поставки № Т-07/18 від 25.06.2018, укладений з ТОВ «Будівельна компанія «Сітістрой» (40679281), видаткові накладні, товарно-транснортні накладні, картку рахунку 631 по даному контрагенту, інші документи, а також надати інформацію про відображення даних операцій в бухгалтерському обліку.
2. Договори підряду: № 11/16 від 25.11.2016, № 2/17 від 03.04.2017, № 4/17 від 04.05.2017. укладені з ТОВ Трипільське Дніпро» (39457170) акти, картки рахунку 631 в розрізі договорів, інші документи, а також надати інформацію про відображення даних операцій в бухгалтерському обліку.
3. Документальне підтвердження інформації щодо перебування протягом                    2016-2017 р.р. у користуванні чи власності ТОВ «Трипільська колота цегла» земельної ділянки, на якій виконувалися роботи за договорами підряду: № 11/16 від 25.11.2016, № 2/17 від 03.04.2017, № 4/17 від 04.05.2017.
Від Позивача до Відповідача надійшла відповідь № 09 від 06.05.2019 з копіями Договорів підряду: № 11/16 від 25.11.2016, № 2/17 від 03.04.2017, № 4/17 від 04.05.2017; Договором поставки № Т-07/18 від 25.06.2018, картки рахунку 631). Проте, інформації  щодо документального підтвердження факту перебування протягом 2016-2017 р.р. у користуванні чи власності ТОВ «Трипільська колота цегла» земельної ділянки, на якій виконувалися роботи не надано.
У зв`язку з наведеним, Відповідачем складено Акт про ненадання належним чином завірених копій документів.
Позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що в рамках контрактів підряду, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро» від 09.08.2016 № 1/16, від 01.03.2017 № 1/17 та 01.12.2017 № Т-19/17, оскільки Товариство несло втрати піщаної сировини, яка залишалась на земельній ділянці, було укладено контракти підряду від 25.11.2016 № 11/16, від 03.04.2017 № 2/17, від 04.05.2017 № 4/17.
Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 813/1066/16 зазначено, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.
За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова  мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Колегія суддів у даній адміністративній справі звертає увагу, що контрактами підряду за якими надавались послуги зі зберігання та перевалки піщаної сировини, передбачено, що поставка піщаної сировини здійснюється на майданчик для зберігання сировини (місце вивантаження), який знаходиться у розпорядженні Генпідрядника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро».
На підставі вищевикладеного, та оскільки будь-які докази щодо перебування протягом 2015-2016 у користуванні чи власності Позивача земельної ділянки на якій виконувалися роботи в матеріалах справи відсутні, колегія суддів дійшла висновку щодо неможливості встановити економічну вигоду для Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» від здійснення витрат на відновлення, устаткування земельної ділянки.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, в частині що стосувалися господарських взаємовідносин Позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільське Дніпро».
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла», Головного управління ДПС у Київській області, викладені в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення в частині задоволення позовних вимог постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга Відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції у вказаній частині скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні адміністративного позову, апеляційна скарга Позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовних вимог - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська колота цегла» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог - відмовити. 
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від                   20 вересня 2022 року -  залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                                  О.М. Оксененко

Повний текст складено 02.03.2023 року.