ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 січня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/6998/21
Головуючий у першій інстанції – Пантелієнко В. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/197/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                   головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                     суддів:  Скрипки А.А., Шарапової О.Л.
                                     секретар: Патук А.А.     

Позивач: ОСОБА_1 
Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
Треті особи: приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кізуб Тетяна Євгеніївна, Ніжинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав та речові права, скасування постанови (суддя Пантелієнко В.Г.), ухвалене у м. Ніжин Чернігівської області,
                              В С Т А Н О В И В:
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки кадастровий номер 7410400000:04:011:0050 площею 0,0457 га, розташованої по АДРЕСА_1 , посвідчений 13.06.2014 приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кізуб Т.Є.; визнання недійсним договору дарування земельної ділянки кадастровий номер 7410400000:04:011:0049 площею 0,0616 га, розташованої по АДРЕСА_1 , посвідчений 13.06.2014 приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кізуб Т.Є.; визнання недійсним договору дарування житлового будинку загальною площею 49,1 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , посвідчений 13.06.2014 приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кізуб Т.Є.; 2) скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 13745328 від 13.06.2014 09:49:49 і індексний номер 13743942 від 13.06.2014  17:48:15 та 09:20:18, прийняті приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кізуб Т.Є., припинивши речове право ОСОБА_3 на вказані вище земельні ділянки та житловий будинок; поновлення строку для оскарження та скасування постанови від 25.12.2014 по виконавчому провадженню 44049686, прийняту державним виконавцем Пампура Д.С. Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області про повернення виконавчого документа. 
Позов мотивовано тим, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15.04.2014, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 01.07.2014 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 003 866,56 грн в рахунок повернення боргу за договором позики. На виконання вказаного судового рішення державним виконавцем Пампурою Д.С. 17.07.2014 прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження та надано строк для добровільного виконання рішення, проте, ОСОБА_2 не виконав рішення у наданий державним виконавцем строк і 25.12.2014 виконавчий лист був повернутий без виконання стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Постанову про повернення виконавчого листа на підставі п.2 ч.1 ст.47 ( відсутність майна боржника) Закону України « Про виконавче провадження» ( в редакції яка діяла на час ухвалення постанови) позивач не отримував, а отже існують підстави для поновлення строків на її оскарження. 24.11.2021 позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 13.06.2014 подарував усе своє майно, зокрема, земельні ділянки кадастрові номери 7410400000:04:011:0050 та 7410400000:04:011:0049, житловий будинок загальною площею 49,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 своїй  дочці ОСОБА_3 . Оспорювані договори дарування ОСОБА_1 вважає фіктивними і такими, що не спрямовані на настання реальних наслідків, оскільки, вони були укладені з метою уникнення відповідальності за виконання зобов`язань по поверненню грошових коштів, стягнутих рішенням суду. 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав та речові права, скасування постанови відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що дії відповідача були спрямовані на уникнення у майбутньому сплатити борг позивачу за рахунок належного останньому майна, що підтверджує фіктивність договорів дарування, проте, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду і ухвалити нове про повне задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи. Скарга мотивована тим, що встановивши обґрунтованість позовних вимог в частині визнання оспорюваних договорів дарування недійсними, суд безпідставно відмовив у позові з підстав застосування строку позовної давності, не навівши жодного обґрунтування щодо заявлених інших позовних вимог. Вказував на те, що про існування оспорюваних правочинів він дізнався лише в 2021 році із отриманої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, тому, є недоцільним вважати, що він не пропустив строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду. Також ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для поновлення строку на оскарження постанови про повернення виконавчого документу без виконання, оскільки він не знав про існування зазначеної постанови та виконавчий лист не був йому повернутий без виконання.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вважає обґрунтованою критичну оцінку суду першої інстанції доводам позивача про те, що він протягом семи років не знав про стан виконавчого провадження та, відповідно, про порушення його прав відповідачем. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає, виходячи з наступного. 
Встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 15.04.2014 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 003 866,56 грн в рахунок заборгованості, з яких: 919 195,00 грн основного боргу, 82 803,10 грн – 3 % річних за період прострочення, 1 868,46 грн в рахунок повернення сплаченого судового збору (а. с. 17-21 т. 1). Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 01.07.2014 рішення суду залишено без змін (а. с. 24 т. 1).
На виконання вказаного судового рішення 16.07.2014 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області був виданий виконавчий лист (а. с. 25 т. 1), на підставі якого державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції 17.07.2014 було відкрито виконавче провадження № 44049686 (а. с. 27 т. 1).
Копіями договорів дарування (а. с. 91-96 т. 1) підтверджується, що 13.06.2014 ОСОБА_2 подарував своєї дочці ОСОБА_3 нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: земельну ділянку з цільовим призначенням - для особистого підсобного господарства площею 0,0457 га кадастровий номер 7410400000:04:011:0050; земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0616 га кадастровий номер 7410400000:04:011:0049; житловий будинок загальною площею 49,1 кв.м. Вказані договори дарування посвідчені 13.06.2014 приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кізуб Т.Є.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що оспорювані правочини є фіктивними та не були спрямовані на настання реальних наслідків, а були вчинені відповідачем з метою уникнення відповідальності за борговими зобов`язаннями, відповідно і виконавче провадження, яке було завершене, а виконавчий лист повернутий без виконання у зв`язку з відсутністю майна у боржника, є незаконним, постанова державного виконавця на цій підставі підлягає скасуванню.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. 
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Частинами першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (стаття 13 ЦПК України). Установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.
Отже, за приписами закону позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.
За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги про визнання договорів дарування недійсними та скасування рішень про їх державну реєстрацію до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є учасниками оспорюваних правочинів, а також заявив вимоги про поновлення строку для оскарження та скасування постанови державного виконавця Ніжинського МРВ ДВС Пампури Д.С. від 25.12.2014 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції яка діяла на час ухвалення постанови). 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».
Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Сторонами договорів дарування земельних ділянок та будинку від 13.06.2014 року є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому право на визнання зазначених договорів недійсними виникає у ОСОБА_1 тільки у зв`язку з невиконанням судового рішення ОСОБА_2 та намагання останнього уникнути відповідальності.
Для відновлення порушеного права на належне виконання судового рішення позивач заявляє вимогу про визнання договорів дарування недійсними, судовий захист якого залежить від відновлення виконавчого провадження по виконанню рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 15.04.2014 року строки пред`явлення виконавчого листа по якому, спливли.
За приписами ст. 5 Закону України « Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Заявляючи позовні вимоги про поновлення строку для оскарження та скасування постанови державного виконавця Ніжинського МРВ ДВС Пампури Д.С. від 25.12.2014 про повернення виконавчого документу без виконання, позивач залучає до участі у справі державного виконавця в якості третьої особи, клопотань про залучення до участі в справі в якості співвідповідача орган дії якого оскарджуються  не заявлено. 
Тобто позивачем не залучено до участі у справі в якості відповідача, особу, на виконанні в якої перебував виконавчий документ виданий на виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 15.04.2014 року.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що оскардження дій державного виконавця пов`язаних з виконанням судових рішень передбачено у порядку розділу 6 та 7 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 6 п.4 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі в справі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Виходячи з вище вказаного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з мотивів викладених у мотивувальній частині цієї постанови.
Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,
                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 вересня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 19 січня 2923 року. 

        Головуючий:                                          Судді: