ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 р.	Справа № 520/19143/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області    на рішення    Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 (суддя Бідонько А.В.; м. Харків; повний текст рішення складено 29.12.2021) по справі № 520/19143/21
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "LP TRADE"  
до          Головного управління ДПС у Харківській області                  
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «LP TRADE» (далі по тексту – ТОВ «LP TRADE») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту – відповідач, ГУДПС у Харківській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області №00171430710 від 25.08.2021.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки контролюючого органу щодо зберігання позивачем пального без наявності відповідної ліцензії за адресою: с. Аниськине, Великобурлуцький район, Харківська область, ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджені жодним доказом, фактична перевірка посадовими особами відповідача за вказаною адресою не проводилася. Також позивачем вказано, що 10.07.2020 ТОВ «Палладіум Оіл» була здійснена поставка дизельного палива (Євро) за адресою, яка зазначена у ліцензії ТОВ «LP TRADE» на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), на підтвердження чого позивачем до перевірки надавались товарно-транспортна накладна, видаткова накладна, договір поставки нафтопродуктів та ліцензія ТОВ «LP TRADE» на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), а отже податкове повідомлення-рішення є неправомірним.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 по справі № 520/19143/21 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «LP TRADE» (ЄДРПОУ 32722667, 62472, Харківська обл. Харківський район м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 221) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області №00171430710 від 25.08.2021 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «LP TRADE» застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 500 000 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «LP TRADE» сплачений судовий збір у сумі 7 500,00 (сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, з викладенням неправильних висновків, які не відповідають обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 по справі № 520/19143/21, прийнявши по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, вказує, що проведеною перевіркою було встановлено зберігання ТОВ «LP TRADE» пального («Важкі дистиляти (газойли)», код товару за УКТ ЗЕД 2710194300, без наявності ліцензій на право зберігання пального. Зазначає, що правова позиція позивача, яка зводиться до того, що він за адресою: с. Аниськине, Великобурлуцький район, Харківська область, не здійснював зберігання пального, є необґрунтованою та документально непідтвердженою. Вказав, що оскільки на момент перевірки ТОВ «LP TRADE» не отримало ліцензії на зберігання пального за цією адресою, відповідальність за що передбачена абз.8 ч.2 ст. 17 Закону № 481 /95-ВР, а розмір фінансової санкції у разі зберігання пального без наявності ліцензії становить 500000 грн. за кожне місце зберігання, податковим органом на підставі акту перевірки від 28.07.2021 правомірно прийнято повідкове повідомлення-рішення від 25.08.2021 № 00171430710, яким до позивача застосовано фінансові санкції у розмірі 500000 грн..
Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 28.07.2021 Головним управлінням ДПС у Харківській області проведена фактична перевірка ТОВ «LP TRADE» з метою здійснення контролю за дотриманням вимог Закону України від 19 грудня 1995 року МН81/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», Податкового кодексу України та інших нормативно - правових актів у сфері обігу підакцизних товарів за період з 01.04.2020 по 23.07.2021.
За результатами вказаної перевірки контролюючим органом складено Акт (довідка) фактичної перевірки № 000565 від 28.07.2021 (а.с. 11-14), за висновками якого ТОВ «LP TRADE» порушено ст. 15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». В акті перевірки зазначено, що в ході перевірки встановлені порушення: здійснення суб`єктом господарювання зберігання пального без наявності відповідної ліцензії, а саме за адресою: с. Аниськине, Великобурлуцький район, Харківська область, було отримане на зберігання дизельне паливо (важкі дистиляти (газойлі), код згідно УКТ ЗЕД №2710194300, що підтверджується акцизною накладною, яка зареєстрована в електронних базах даних у ДПС у Харківської області від 10.07.2020, порядковий номер 100711.
Не погодившись з актом фактичної перевірки № 000565 від 28.07.2021, позивач подав заперечення на акт №12 від 30.07.2021 (а.с. 6-18), за результатами розгляду яких Головним управлінням ДПС у Харківській області висновки акту фактичної перевірки від 28.08.2021 залишено без змін, як такі, що відповідають вимогам чинного законодавства (а.с. 19-21).
На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №00171430710 від 25.08.2021 за формою «С», яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності 500 000,00 грн. (а.с. 22-24).
Не погоджуючись з податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час проведення фактичної перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області не встановлено факт фізичного зберігання позивачем пального з посиланням на відповідні докази саме за адресою: Харківська область, Великобурлуцький р-н, с. Анискине, а лише констатовано факт його придбання у ТОВ "ПАЛЛАДІУМ ОІЛ", а тому висновки відповідача про порушення позивачем положень ст. 15 Закону № 481/95-ВР не є достатньо вмотивовані та ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджені документально. Відтак, висновок контролюючого органу про зберігання позивачем пального без наявності ліцензії слід вважати недоведеним, а податкове повідомлення-рішення №00171430710 від 25.08.2021 року таким, що підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (далі по тексту - Закон №481/95), оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.
Згідно з ч.8 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.
При цьому, відповідно до ч.21 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.
Відповідно до п.п. 14.1.141 1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі по тексту – ПК України), пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у п.п. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 Кодексу.
За приписами ст.1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.
Змісту визначення "зберігання" положення наведених вище актів права не розкривають. Однак, з аналізу їх змісту стає зрозумілим, що під зберіганням слід розуміти триваючий у часі процес постійної та безперервної фізичної наявності певної кількості речей матеріального світу (у даному випадку - пального) в конкретному місці, корисні властивості якого придатні забезпечити досягнення бажаної для заінтересованої особи мети - існування речі у незмінному стані (тобто у будівлі, на земельній ділянці, у сховищі, у цистерні тощо). 
При цьому, загальна ємність паливних баків, наявних у користуванні позивача, який в своїй господарській діяльності використовував транспортні засоби та сільськогосподарську техніку, формально може виключати необхідність фізичного зберігання пального.
Відповідно до частини 16 статті 15 Закону №481/95, суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.
Згідно з частиною 19 статті 15 Закону №481/95, ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.
Статтею 17 Закону №481/95 передбачена відповідальність за порушення норм цього Закону, відповідно до якої за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень. 
Згідно з частиною 43 статті 15 Закону №481/95, отримання ліцензії суб`єктами господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке вони не реалізовують іншим особам і використовують виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, відбувається за спрощеною процедурою. Вони не повинні додавати до заяви про отримання ліцензії на право зберігання пального копії документів, перелік яких встановлено частиною 38 статті 15 Закону №481/95. Такі суб`єкти господарювання в заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовується для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.
Відповідно до підпункту 14.1.6 пункту 14.1 ст.14 ПК України, акцизний склад - це: а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом:
а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;
б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;
в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;
г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;
ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.
Отже, приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом зберігання пального є акцизним складом. Однак не є акцизним складом, зокрема, паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої, а відтак, у разі зберігання пального у паливному баку безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої відсутній обов`язок отримувати ліцензію на право зберігання пального.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що суб`єкти господарювання всіх форм власності, які отримують пальне для власних потреб та здійснюють діяльність з його зберігання, повинні отримати відповідну ліцензію в органах ДПС, за винятками, встановленими законами.
Такими винятками, з-поміж іншого, є зберігання пального в паливних баках транспортних засобів чи технологічного обладнання (пристроїв).
Судовим розглядом встановлено, що ТОВ «LP TRADE» у відповідності до вимог чинного законодавства була отримана ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), реєстраційний номер 18060414202000508, на адресу місця зберігання: Україна, Сумська обл., Краснопільський район, с. Славгород, вул. Охтирська, б/н, загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального (літри): 10000 (а.с. 4).
У відповідності до договору поставки нафтопродуктів №НПО-900370 від 18 вересня 2019 року, між позивачем та ТОВ «Палладіум Оіл» 10.07.2020 за письмовою заявкою Покупця була здійснена поставка дизельного палива (Євро) у кількості 2050,000 л (а.с. 7-10).
Продавцем було складено видаткову накладну №НПО-Ю0711 від 10 липня 2020 року на дизельне паливо (а.с. 6)
Згідно з товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №НГТО-202596 від 10.07.2020, пункт навантаження: Дніпропетровська область, Шевченківській район, м. Дніпро, вул. Адміральська, 71; Пункт розвантаження: Сумська область, Краснопільській район, с. Славгород, вул. Охтирська, б/н (а.с. 5).
Колегія суддів зазначає, що положеннями пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, що кореспондується приписами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Кодексу.
У відповідності до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних варів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового говору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Судовим розглядом встановлено, що податковим органом фактична перевірка ТОВ «LP TRADE» проводилась за юридичною адресою: м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 221, що підтверджується актом перевірки.
Разом з тим, актом перевірки встановлено здійснення суб`єктом господарювання зберігання пального без наявності відповідної ліцензії за адресою: с. Аниськине, Великобурлуцький район, Харківська область (було отримане на зберігання дизельне паливо (важкі дистиляти (газойлі), код згідно УКТ ЗЕД №2710194300, що підтверджується акцизною накладною, яка зареєстрована в електронних базах даних у ДПС у Харківської області від 10.07.2020, порядковий номер 100711).
Отже, під час розгляду справи встановлено, що контролюючим органом виїзд за адресою: с. Аниськине, Великобурлуцький район, не здійснювався, внаслідок чого колегія суддів приходить до висновку, що реальний факт перевірки зберігання пального контролюючим органом здійснено не було.
Також, зміст акту фактичної перевірки не відображає обставин щодо встановлення контролюючим органом факту фізичного зберігання позивачем придбаного пального (наявність його залишку на дату перевірки) у місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії.
Так, висновок відповідача про зберігання позивачем пального в місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії, базується лише на обставинах придбання позивачем пального.
При цьому, відповідачем не наведено безспірних доказів фактичної наявності та фізичного зберігання такого пального в ємностях ТОВ «LP TRADE», розташованих за адресою: с. Аниськине, Великобурлуцький район, а саме (але не виключно): акту вимірювання обсягів пального в ємностях, що знаходяться на території ТОВ «LP TRADE», документів щодо використання такого пального тощо, що слугувало б доказом можливості зберігання пального.
Таким чином, стверджуючи, що платник зберігав пальне без відповідної ліцензії, податковий орган не зміг пояснити: скільки і якого пального, в якому місці, в який період часу платник зберігав.
У свою чергу, позивач під час судового розгляду справи наполягав на тому, що придбане пальне після поставки було використане у господарській діяльності позивача для заправки транспортних засобів та сільськогосподарської техніки.
Разом з цим, відповідачем на спростування обставин щодо використання позивачем придбаного пального для заправки транспортних засобів ТОВ «LP TRADE» без зберігання у відповідних ємностях до суду жодних пояснень або доказів не надано.
Висновки відповідача щодо зберігання ТОВ «LP TRADE» пального без наявності ліцензій ґрунтуються на інформації, викладеній в акцизній накладній форми "П", яка зареєстрована в електронних базах даних у ДПС у Харківської області від 10.07.2020, порядковий номер 100711 (а.с. 66-67).
Дослідивши зміст вказаної накладної, колегією суддів встановлено, що у верхній лівій частині останньої у рядку "Напрям використання" зазначено "0", а також вказано адресу місця зберігання пального для власних потреб: Харківська область, Великобурлуцький р-н, с. Анискине.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що зазначена акцизна накладна підтверджує саме факт придбання позивачем пального у ТОВ "ПАЛЛАДІУМ ОІЛ" та його поставку, однак, не є беззаперечним доказом його зберігання позивачем у розумінні ст.1 Закону № 481/95-ВР та жодним чином не вказує на порушення, які наведено в ч.1, ч. 8 ст.15 Закону № 481/95-ВР.
При цьому обов`язковою умовою для застосування штрафних санкцій на підставі ч.2  статті 17 Закону № 481/95-ВР є встановлення конкретного порушення (факту зберігання пального у місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії), підтвердженого відповідними доказами.
Враховуючи, що під час проведення фактичної перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області не встановлено факт фізичного зберігання позивачем пального з посиланням на відповідні докази саме за адресою: Харківська область, Великобурлуцький р-н, с. Анискине, а лише констатовано факт його придбання у ТОВ "ПАЛЛАДІУМ ОІЛ", колегія суддів вважає, що висновки відповідача про порушення позивачем положень ст. 15 Закону № 481/95-ВР не є достатньо вмотивовані та ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджені документально.
Відповідач фактично ототожнив поняття «придбання» пального та «зберігання» пального, відповідачем не представлено жодного належного та допустимого доказу здійснення позивачем зберігання пального без наявності ліцензії, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування до ТОВ «LP TRADE» штрафних (фінансових) санкцій у виді штрафу на підставі частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР.
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 27.05.2020 у справі №2-879/13, концепція негативного доказу сама по собі порушує принцип змагальності, оскільки допускає можливість вважати доведеним твердження позивача через відсутність спростування цього твердження відповідачем.
З акту фактичної перевірки від 28.07.2021 вбачається, що відповідач обмежився лише описом факту придбання «LP TRADE» пального, не встановивши належними і допустимими доказами наявність або відсутність можливості його зберігання, факт його зберігання, місце зберігання, наявні на час перевірки залишки та порядок його використання.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що висновок контролюючого органу про зберігання позивачем пального без наявності ліцензії є недоведеним, а податкове повідомлення-рішення №00171430710 від 25.08.2021 є таким, що підлягає скасуванню.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 по справі № 520/19143/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  29.03.2023 року