ПОСТАНОВА 
Іменем України

19 січня 2023 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/1895/21
провадження № 22-ц/4809/20/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л. (суддя-доповідач) 
     суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.
з участю секретаря: Демешко Л.В.
      
Учасники справи:
      позивач   - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»; 
відповідач – ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2021 року, у складі головуючого судді Кулінки Л.Д у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Акціонерне товариство комерційній банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості.
В обгрунтування позову вказував, що 16.03.2018 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н.
Згідно вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом в анкеті-заяві.
Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 
Позивач подав уточнену позовну заяву, в якій вказував на те, що ОСОБА_1 не виконав взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв?язку із чим станом на 04.02.2021 має заборгованість в сумі 400 745,17 грн., яка складається із:
заборгованості за кредитом в сумі - 310241,77 грн., в тому числі:
заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі – 200 790,43 грн.
заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі - 109451,34 грн.;
заборгованості за нарахованими відсотками в сумі - 10858,40 грн.;
заборгованості за простроченими відсотками в сумі - 79645,00 грн.
Просив стягнути і відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2021 року позов задоволено у повному обсязі.
Не погодившись із вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування судового рішення у справі, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі відповідач вказує, що позивачем не було встановлено початкового кредитного ліміту і він не погоджував умови договору.
Вважає, що при укладені кредитного договору не було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживача», а саме про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Справу призначено до розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.         Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16.03.2018 (а.с. 26-27), відповідач, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується пунктом 2.1.1.2.3 та пунктом 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, де зазначено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення щодо можливості встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банку, і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитиний ліміт. Підпис цього договору являється прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 35-88).
Встановлено, що сторонами підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
На підставі вказаної заяви, відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитні картки: НОМЕР_1 зі строком дії до 06/22; НОМЕР_2 зі строком дії до 11/22 (а.с.25).
На підставі наведеного відповідачу на одній із кредитних карток починаючи з 15.11.2019 року встановлено кредитний ліміт в сумі 200000,00 грн., починаючи з 15.11.2019 кредитний ліміт відповідача збільшено до 300000,00 грн., а починаючи з 08.12.2020 кредитний ліміт відповідача зменшено до 0 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ім`я ОСОБА_1 (а.с.24).
Звернувшись із даним позовом до суду позивач надав розрахунок заборгованості за договором б/н від 16.03.2018, станом на 04.02.2021 має заборгованість в сумі 400745,17 грн., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 310241,77 грн., в тому числі заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі 200790,43 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 109451,34 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 10858,40 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в сумі 79645,00 грн. (а.с. 6-8) яку і заявив до стягнення позивач.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на доведеність позовних вимог.
Судом першої інстанції взято до уваги виписку по рахунку заборгованості ОСОБА_1 , що підтверджує користування відповідачем кредитним лімітом.
З виписки по рахунку вбачається, що відповідач отримував кошти (готівку) через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачував заборгованість за кредитним договором, тобто користувався кредитними коштами.
Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами недодержано письмової форми укладення кредитного договору є необгрунтованими, оскільки відповідач не оскаржував даний договір (не заявляв таких вимог) і не звертався із зустрічним позовом.
Підписання анкети – заяви між сторонами свідчить про виникнення кредитних правовідносин, згідно яких відповідач отримав кредитний ліміт і користувалася ним.
Відповідач використовував кредитні кошти банку на свій розсуд і на свою користь, а тому вони підлягають поверненню, виходячи із розрахунку, наданого позивачем. 
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
27.02.2023 - складено постанову.

Головуючий суддя                                                                      О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                             Л.М. Дьомич 

                                                                               О.А. Письменний