ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 січня 2023 року 	м.Суми	

Справа №591/9155/21 
Номер провадження 22-ц/816/46/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 

сторони: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішенняЗарічного районного суду м. Суми від 15 вересня2022 року, в складі судді  Ніколаєнко О.О., ухвалене в м. Суми, повний текст рішення виготовлено 29 вересня 2022 року, - 

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Романенка Євгена Олександровичазвернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») про визнання дій та бездіяльності неправомірними та зобов`язання вчинити дії.
Свої вимоги мотивує тим, що 02 липня 2017 року відповідач відкрив йому платіжну лінію зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 300 грн та видав платіжну картку. Введення на всій території України карантину призвело до погіршення фінансового  становища позивача і він 24 грудня 2020 року звернувся до банку із заявою, в якій просив скасувати нараховані під час дії карантину  відсотки по кредиту, провести реструктуризацію заборгованості  та надати інформацію по кредиту. Листом від 12 січня 2021 року відповідач йому відмовив. 03 березня 2021 року банк надав позивачу виписку по картці, де вказано, що на підставі договору SAMDN50000065306064 від 02 липня 2012 року відповідач щомісяця проводить за рахунок кредиту списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5%. 20 серпня 2021 року позивач звернувся до банку  із за заявою надати оригінал або належним чином завірену копію  кредитного договору від 02 липня 2012 року, проте листом від 15 вересня 2021 року відповідач відмовив позивачу в наданні договору. 
09 листопада 2021 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою на неправомірні дії працівників АТ КБ «ПриватБанк», які проводять неправомірні нарахування відсотків на надані йому кредитні кошти і неправомірно списують ці відсотки за рахунок кредиту, та в подальшому знову на відсотки в складі кредиту нараховують відсотки, чим порушують його права  як споживача фінансових послуг. На вказану скаргу відповідач відповіді не надав і не вжив заходів для припинення неправомірних нарахувань, чим порушив ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», п.7) ст. 56 Закону України «Про банки  і банківську діяльність», ст.ст. 19, 20 Закону України «Про звернення громадян».
Наголошує на тому, що заборгованості по кредиту він не має, а навпаки є переплата в розмірі 9244,00 грн, але відповідач до цього часу нараховує відсотки на раніше нараховані відсотки і вважає їх тілом кредиту. Зміна відповідачем кредитного ліміту  в односторонньому порядку, а також списання відсотків за рахунок кредитного ліміту  є неправомірними діями і призводить до штучного збільшення заборгованості, внаслідок чого порушується права позивача як споживача фінансових послуг.
Посилаючись на вказані обставини, просить визнати неправомірною бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк» в ненаданні відповіді з 09 листопада 2021 року по 17 грудня 2021 року на скаргу ОСОБА_1 ; визнати неправомірними дії відповідача, які полягають у зміні в односторонньому порядку кредитного ліміту по кредиту, наданому ОСОБА_1 ; визнати неправомірними дії відповідача, які полягають у нарахуванні і списанні відсотків за рахунок кредиту ОСОБА_1 ; скасувати нараховані і списані відсотки за рахунок кредитних коштів ОСОБА_1 .
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1   відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції стосовно ненадання відповіді на скаргу зазначив, що відповідачем було наданодокази, що скарга була розглянута в порядку і у строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян», а також законами «Про споживче кредитування», «Про банки і банківську діяльність», а неотримання позивачем з незалежних від банку причин відповіді на його скаргу не може бути  підставою для встановлення факту, що банк звернення не розглянув та визнання, що така бездіяльність  є неправомірною. Стосовно вимог позивача про визнання неправомірними дій банку, які полягають у зміні в односторонньому порядку кредитного ліміту по кредиту, нарахуванні та списанні відсотків за рахунок кредиту, а також скасування нарахованих та списаних  за рахунок кредитних коштів відсотків, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки сам по собі  не сприяє відновленню прав, які позивач вважає порушеними, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить  рішення скасувати  та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що  наданий відповідачем реєстр згуртованих поштових відправлень є внутрішнім документом відповідача і не містить квитанції  про відправлення рекомендованого листа на його поштову адресу і не містить опису вкладення  в рекомендований лист, а тому, на його думку, є неналежним та недопустимим доказом, і не підтверджує, що рекомендований лист був відправлений і саме з відповіддю на його скаргу від 09 листопада 2021 року.
Вважає, що суд безпідставно відмовив  йому у визнанні неправомірними дій відповідача, якими він порушив чинне законодавство України, що призвело до порушення його прав, як споживача фінансових послуг. Визнання судом неправомірними дій відповідача, які полягають у зміні в односторонньому порядку кредитного ліміту  і нарахуванні та списанні відсотків  за рахунок  кредиту відновлять його порушені права, так як нараховані  всупереч діючому законодавству платежі втратять чинність  і не будуть підлягати сплаті, а відповідач в подальшому  не буде порушувати  чинне законодавство України  і штучно збільшувати кредит, що призведе до відновлення його порушених прав  як споживача фінансових послуг.
Наголошує, що з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, він має право лише на повернення фактично отриманих коштів, так як підписана ним анкета-заява  не містить вимоги про сплату відсотків, пені і штрафів, а тому  його вимога про скасування нарахованих і списаних відсотків за рахунок його кредитних коштів відновить його порушені права як споживача фінансових послуг. 
Вважає, що обраний ним спосіб захисту не підпадає  під дію правового висновку, викладеного  в постанові Верховного Суду від 31 січня 2022 року у справі № 346/5955/19.
Від банку  відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Як вбачається з матеріалів цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, 04 лютого 2011 року позивач звернувся до банку із заявою-анкетою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно з якою позивач погоджується з тим, що ця анкета-заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови (а.с. 59-60).
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування 02 липня 2012 року було встановлено кредитний ліміт по картковому рахунку на рівні 2500 грн, в подальшому він неодноразово змінювався та 11 серпня 2021 кредитний ліміт зменшений до 0,00 грн (а.с. 70).
24 грудня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати в письмовій формі детальний акт звірки взаємних розрахунків по отриманому кредиту, розрахунок нарахування і погашення відсотків, скасувати нараховані під час дії карантину відсотки, надати виписку про рух коштів на його поточному рахунку та провести реструктуризацію кредиту (а.с. 6). На вказану заяву 12 січня 2021 року була надана відповідь, за якою банк відмовив у задоволенні запиту щодо скасування нарахованих відсотків та реструктуризації заборгованості. Щодо отримання запитуваної інформації позивачу було запропоновано скористатись мобільним додатком Приват 24, або звернутись особисто до відділення банку (а.с. 7-8).
20 серпня 2021 року позивач звернувся до банку із заявою, у якій просив надати на руки через відділення банку оригінал або належним чином завірену копію договору SAMDN50000065306064 від 02 липня 2012 року в повному об`ємі з додатками (а.с. 11).
Листом від 15вересня 2021 року відповідач повідомив, що один примірник договору позивачу було надано. Законодавством не передбачено обов`язку банку надавати копії договорів клієнтам (а.с. 13).
09листопада 2021 ОСОБА_2 звернувся до відповідача зі скаргою, у якій просив для встановлення реальної суми заборгованості по кредиту надати в письмовій формі детальний (по датам і сумам) акт звірки взаємних розрахунків: коли і в яких розмірах отримував кредитні кошти і якими сумами і коли сплачував кредит; згідно актів звірки взаємних розрахунків провести нарахування відсотків за користування кредитними коштами у відповідності до норм законодавства України; скасувати неправомірно нараховані відсотки, які банк самостійно додав до заборгованості по отриманому кредиту і на які в подальшому кожного першого числа місяця знову нараховував відсотки; пояснити, з якої дати і на якій підставі картка заблокована і на якій підставі банк збільшує заборгованість по заблокованій картці, додаючи кожного місяця нараховані відсотки до заборгованості і в подальшому нараховуючи по них відсотки (а.с. 13).
Листом від 01 грудня 2021 року відповідач надав відповідь на зазначену скаргу. Повідомив, що з посиланням на умови і правила надання банківських послуг, що нарахування відсотків по картці здійснюється коректно, підстави для перерахунку відсутні. Просять здійснити погашення заборгованості. Повідомлено також, що із розрахунком заборгованості заявник може ознайомитись у Приват 24. Для ознайомлення з інформацією щодо дат та сум видаткових операцій, нарахувань, погашень запропоновано отримати виписку за карткою, скориставшись сервісом Приват 24 або звернувшись особисто (з проходженням верифікації) до відділення банку (а.с. 202,203).
Позивачемв підтвердження своїх вимог надано свій розрахунок, відповідно до якого за період з 02 липня 2012 року по 17 грудня 2021 року заборгованість по кредиту відсутня, а наявна переплата в сумі 9244, 04 грн (а.с. 14-30).
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.
Свої вимоги ОСОБА_1 щодо визнання  неправомірною бездіяльності АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовував, тим що  банк не надав відповіді на його скаргу  з 09 листопада 2021 року по 17 грудня 2021 року та не повідомив його про необхідний термін  для розгляду скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно доп.7) ч.1ст.56Закону України«Про банкиі банківськудіяльність» клієнтмає праводоступу доінформації щододіяльності банку.Банки зобов`язаніна вимогуклієнта надатитаку інформацію:  інформацію, обов`язковість надання якої передбачена законом.
Відповідно до положеньст.19Закону України«Про зверненнягромадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України « Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Частина 3ст. 12 ЦПК Українивстановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем суду першої інстанції була надана копія відповіді від 01 грудня 2021 року № 20.1.0.0.0/7-211109/11176 на скаргу позивача від 09 листопада 2021 року, та докази її надіслання на адресу ОСОБА_1 , зокрема, список згрупованих поштових відправлень (Ф. 103), з чого вбачається, що скарга була розглянута у встановлені законом строки та відповідь була надіслана на адресу ОСОБА_1 , а тому вимоги позивача в частині визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на скаргу є необґрунтованими.
Стосовно вимог ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій АТ КБ «ПриватБанк», які полягають у зміні в односторонньому порядку кредитного ліміту, нарахуванні і списанні відсотків за рахунок кредиту; а також скасування нарахованих і списаних відсотків за рахунок кредитних коштів, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вказаних позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно достатті 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ізстаттею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Частиною 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають  ефективного способу захисту  порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити  у своєму рішенні  такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Отже, суд має право захистити порушене право, обравши ефективний спосіб захисту з урахуванням меж заявлених позовних вимог.
В даній справі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач нараховані відсотки за користування кредитними коштами неправомірно списує за рахунок кредитних коштів, тим самим штучно  збільшуючи заборгованість за кредитом, позивач не скористався своїм правом на витребування розрахунку заборгованості за тілом кредиту  та відсотків, а надав свій розрахунок, з яким суд не може погодитися, оскільки він не містить істотних даних умов договору. Позивач фактично оспорює нараховану йому заборгованість за кредитним договором, але при наявності лише виписки з банківської картки перевірити правильність розрахунку неможливо, а з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦК України.
Колегія суддів зауважує, що це не позбавляє позивача права зробити запит до банку з метою отримання повного розрахунку заборгованості із зазначенням істотних умов кредитного договору та порушити питання проведення перерахунку, обравши спосіб захисту своїх прав, як примусове виконання обов`язку в натурі (ст. 16 ЦК України).
Доводи апеляційної скарги, що з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, він має право лише на повернення фактично отриманих коштів, оскільки підписана ним анкета-заява  не містить вимоги про сплату, зокрема, відсотків, колегія суддів не розглядає в силу приписів ч. 6 ст. 367 ЦПК України, оскільки вказані підстави позову не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для  скасування  чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.  
Враховуючи,предмет позову, дана справа є малозначною, як справа незначної складності, а тому судове рішення касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 
Головуючий -  	С. С. Ткачук	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   О. І. Собина