КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

єдиний унікальний номер справи №753/2130/21
номер провадження №22-ц/824/1210/2022                                                              
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
06 липня  2022 року                                                                                     м. Київ
 
            Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                судді - доповідача                           Білич І.М.
                               суддів                                               Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С., 
у цивільній справі № 753/2130/21 за позовом  Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и л а:
 
У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 03 листопада 2010 року в сумі 39 977,06 грн. та судові витрати в сумі 2102 грн., посилаючись на те, що відповідач добровільно не виконує договірні зобов`язання по кредитному договору.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 листопада 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок.
У зв`язку з неналежним виконанням умов даного договору у ОСОБА_1, згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03 листопада 2010 року, загальна заборгованість за невиконання його умов станом на 27 жовтня 2020 року становить 39 977,06 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі -  31 969,95 грн. та 8007,11 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року позовну заяву задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором «б/н від 03 листопада 2010 року в розмірі 31 969,95 грн. та судовий збір у розмірі 1 681,60 грн. В іншій частині позову відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суд в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за невиконання кредитного договору,  представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками  скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог. В іншій частині рішення просила залишити без змін. 
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржник посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні  позовних вимог. Вказуючи, що укладений договір є публічним договором приєднання, на підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки. Позивачем надано до суду анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить повну інформацію по умовам договору та підписана відповідачем. Тому, скаржник вважав, що сторонами погоджено умови кредитування та досягнуто згоди по істотним умовам договору, а саме і в частині сплати відсотків. Кредитний договір є оплатним договором, надання безпроцентних кредитів заборонено відповідно до закону. Однак, суд не встановив повно та всебічно обставини справи,  допустив порушення судом норм матеріального та процесуального права.
 
Відзив  на апеляційну скаргу подано не було. Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно  до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у  справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного  провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції  без повідомлення учасників справи.
У порядку ч. 13 ст. 7  ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року в частині стягнення основної заборгованості за кредитним договором в розмірі 31969,95 грн., не оскаржується позивачем, тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками.
 
Судом встановлено, що 03 листопада 2010 рокуміж АТ КБ «ПриватБанк»  та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 12).
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1, станом на 27 жовтня 2020 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 39 977,06 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі -  31 969,95 грн. та 8007,11 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, суд першої інстанції визнавав необґрунтованими вимоги позивача. Виходячи з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання послуг у ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання послуг у ПриватБанку.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відтак, відсутніми є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Суд першої інстанції послався на правову позицію про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), якщо такі Умови не містять підпису позичальника, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та позицію Великої Палати Верховного Суду 03 липня 2019 при розгляді справи № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
 
Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.
 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
  У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
   Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
   Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
    Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
    Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
      За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
     Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
      За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
     Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
      Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами у розмірі 8007,11 грн.
      Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті, як невід`ємні частини спірного договору, заяву-анкету від 03 листопада 2010 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки   «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, які підписані особисто відповідачем.
       Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно  не було взято до уваги на час постановлення судового рішення наявність в матеріалах справи підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки   «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, в якій також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування  (а.с.13).
Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки   «Універсальна», 55 днів пільгового періоду»  сторонами було узгоджено базову  місячну ставку відсотків: розмір відсоткової ставки -2,5% на місяць (30% на рік), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір неустойки (пені та штрафу).
Підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору та підтверджує ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, відповідно до ст. ст. 3, 627 ЦК України ОСОБА_1 добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання (а.с.12 зворот). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч.1 ст. 3 ЦК України.
   В той же час як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, позивачем визначена сторонами щомісячна ставка - 2,5% на місяць (30% на рік) застосовувалася  починаючи з листопада 2010 року по серпень 2014 року, а  починаючи з  серпня 2014 року по квітень 2015 року   була застосована в розмірі 34,80% на рік, починаючи з квітня 2015 року по серпень 2015 року - 43,20%, вересень 2015 -жовтень 2015 року - 2,5%;  жовтень 2015 року - січень 2016 року - 2,9%;   січень 2016 року -  липень 2020 року  -3,6%.(а.с.4-9). 
При цьому позивачем не надано до позовної заяви доказів щодо правомірності зміни відсоткової ставки  за умовами укладеного між сторонами договору, що унеможливлює здійснення перевірки правильності  нарахування  розміру відсотків саме в розмірі 8007,11 грн.
Колегія суддів вважає, правомірним застосування щомісячної відсоткової ставки визначеної умовами договору  в розмірі 2,5 % за весь час заборгованості з урахуванням  вищевикладених обставин. Відтак,  розмір заборгованості за простроченими відсотками, виходячи з розміру заборгованості за  кредитним договором визначеним судом  39 977, 06 грн. х 2,5% = буде становити 999,43 грн. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсоткамипідлягає скасуванню, та постановленням нового судового рішення у відповідності до вимог визначених положеннями ст. 376 ЦПК України  про часткове задоволення  вимог позивача в оскаржуваній частині з урахуванням вищевикладених обставин.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 85,13 грн. сплаченого судового збору.
Також, слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
 Керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» -Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, за яким;
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості  за   простроченими відсотками задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження - вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, код ЄДРПОУ 14360570), заборгованість за   простроченими відсотками у розмірі  999,43 грн (дев'ятсот дев'яносто дев'ять гривень сорок три копійки).
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження - вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, код ЄДРПОУ 14360570), судовий збір у розмірі 85,13 (вісімдесят п'ять гривень тринадцять копійок).
  Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                                                                        
 
Судді: