Справа № 346/2738/22 
Провадження № 33/4808/17/23 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Ломничука Ю.Ю., що діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, гр. України, 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та призначено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто 496,20 грн. судового збору, – 
  
                                                         в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2022 року о 01 год 10 хв гр. ОСОБА_1 в селищі Печеніжин, по вул. О. Кобилянської Коломийського району, керував транспортним засобом марки «Opel Vectra», д.н.з. « НОМЕР_1 », перебуваючи при цьому з ознаками алкогольного сп`яніння, та, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат Ломничук Ю.Ю., що діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. 
Вважає оскаржувану постанову такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки судом не було здійснено повне, всебічне та об`єктивне дослідження матеріалів справи, неналежно досліджено докази. Адміністративні матеріали складені з грубим порушенням норм законодавства, а порядок відеофіксації, як основного доказу вчинення адміністративного правопорушення, не було дотримано. Стверджує, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, а тому вважається недійсним. Звертає увагу суду на те, що працівники поліції не надали підтвердження здійснення відеозапису, що є порушенням ст. 266 КУпАП і в обов`язковому порядку тягне за собою визнання проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння недійсним. 
Апелянт переконаний, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом вини правопорушника, оскільки є лише формою викладу адміністративного звинувачення, де може бути лише наведений перелік доказів вини правопорушника. Відтак, вважає, що висновки суду щодо наявності достатніх доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є передчасними та необґрунтованими. 
Звертає увагу суду на те, що працівники поліції не ознайомили ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення, примірник протоколу не вручали, жодних доказів, які свідчили б про зворотне працівниками поліції не надано, не ознайомили з його правами, в т.ч. щодо права на отримання професійної правничої допомоги. 
Зі слів апелянта, ОСОБА_1 не підписував жодних документів та не має поняття, хто підписувався в відповідних графах протоколу про адміністративне правопорушення. З урахуванням наведеного, посилаючись на практику Івано-Франківського апеляційного суду, апелянт вважає, що за таких обставин ОСОБА_1 фактично не пред`явлено адміністративне звинувачення, що є процесуальною перешкодою для притягнення його до адміністративної відповідальності, а обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не доводяться беззаперечними доказами.
Вважає, що за відсутності відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, враховуючи порушення процедури складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні є недоведеною. 
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів зазначена посада поліцейського «рядовий поліції Генкул» тоді, як в Направленні на огляд – «капрал поліції Генкул», а власне Акт та Направлення заповнені різними почерками, що свідчить про те, що дані документи склали різні люди, а не один працівник поліції.
Апелянт переконаний, що всі сумніви щодо правомірності рішень працівників поліції повинні тлумачитись на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, якій достатньо лише вказати на факт протиправного рішення, дії чи бездіяльності. 
Апелянт наголошує на обов`язку суду належним чином мотивувати прийняте рішення, з обов`язковим зазначенням підстав прийняття або відхилення тих чи інших аргументів сторін, оскільки, вважає, що судова дискреція зобов`язує суд у кожній конкретній справі надзвичайно ретельно підходити до оцінки всіх, без винятку, доказів і доводів якраз для того, щоб визначити з них ті, що обов`язково потребують особливої уваги та наведення в рішенні відповідних аргументів «за» чи «проти» їх прийняття.
З огляду на доводи апеляційної скарги, просять скасувати постанову суду та закрити провадження у справі – у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Ломничук Ю.Ю. не з`явились, хоча в установленому законом порядку були повідомлені про розгляд провадження. 
При цьому, захисником адвокатом Ломничук Ю.Ю. було подано клопотання в якому він просив провести розгляд справи за його відсутності та відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства та усталеній судовій практиці, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження. 
Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника адвоката Ломничука Ю.Ю.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Ломничука Ю.Ю., апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку. 
Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що апелянт переконаний, що в матеріалах провадження відсутні належні та достатні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт не заперечує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Opel Vectra», д.н.з. « НОМЕР_1 » та його зупинки 13 липня 2022 року о 01 год 10 хв працівниками поліції, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряється. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи сторони захисту щодо неналежної процедури оформлення матеріалів, в частині не долучення відео, не залучення свідків, не отримання протоколу про адміністративне правопорушення, перевірялись судом першої інстанції та були відхилені  у зв`язку з тим, що повністю спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, які доводять факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Для прийняття відповідного процесуального рішення апеляційний суд за результатами апеляційного перегляду, перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
Зокрема: даними Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №118254 від 13.07.2022, де у відповідній графі протоколу ОСОБА_1 власноручно надав пояснення, як особа, що притягується до адміністративної відповідальності, що він дійсно керував транспортним засобом та від проходження медичного огляду відмовляється (а.с. 1); даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.07.2022, згідно з якими ОСОБА_1 керував транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук, почервоніння сітківки очей), а від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, що ствердив власноручним підписом (а.с. 3); даними Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.07.2022 , відповідно до якого такий огляд не проводився (а.с. 4); даними Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 13.07.2022 (а.с. 6); даними рапортів (а.с. 7, 8) та іншими даними, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності.
Апелянт вказує на неналежність як доказу долученого до матеріалів провадження відеодиску, стверджуючи, що за відсутності відеозаписів нагрудних камер працівників поліції, враховуючи порушення процедури складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні є недоведеною. 
Апеляційний суд, перевіряючи доводи апелянта при дослідженні матеріалів про адміністративне правопорушення та огляді долученого відеодиску «Maximus» (DVD-R 4,7 Gb, а.с. 9), встановив, що указаний диск дійсно, не містить жодних відеозаписів, що вказує на недопустимість його використання за цільовим призначенням для встановлення фактичних обставин справи. За результатами виявленого, працівниками Івано-Франківського апеляційного суду складено відповідний Акт №21 від 18.11.2022.
З метою встановлення всіх фактичних обставин справи та об`єктивного судового розгляду, апеляційний суд 18.11.2022 звернувся з відповідним Запитом №346/2738/22/22990/2022 до УПП в Івано-Франківській області  з вимогою направити на адресу суду диск з відеозаписами щодо обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130  КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №118254  від 13.07.2022).
За даними листа Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області НПУ від 14.12.2022 (вх. штамп апеляційного суду від 23.12.2022), надати копії відеозапису з нагрудної камери про подію, яка мала місце 13.07.2022 за участю гр. ОСОБА_1 , не є можливим з підстав закінчення встановлених строків зберігання.
За таких обставин, апеляційний суд, враховуючи приписи Порядку зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, що регулюється Наказом Департаменту патрульної поліції від 24.11.2015 №14/1 та п.4.1, 4.2 Розділу ІV Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 №100, не приймає як доказ по справі долучений до матеріалів провадження DVD-R диск «Maximus» (а.с. 9). 
Апеляційний суд звертає увагу, що неналежності як доказу вищевказаного відеозапису (відеодиску) суд першої інстанції надав правову оцінку, а відтак висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП вмотивовані іншими належними та допустимими доказами. 
При цьому, апеляційний суд вважає безпідставним посилання захисника адвоката  Ломничука Ю.Ю. на те, що відсутність відеозапису є порушенням  вимог ст. 266 КУпАП і в обов`язковому порядку тягне за собою визнання проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння недійсним, оскільки і дійсності працівниками поліції такий огляд не проводився саме у зв`язку із відмовою водія ОСОБА_1 виконати вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та пройти відповідний огляд. 
Апеляційний суд також звертає увагу, що відповідно до вимог ст.266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться з метою відсторонення водія від керування транспортним засобом, яке можливе тільки у встановленому законом порядку, після отримання поліцейськими позитивного результату огляду та встановлення факту перебування водія у стані сп`яніння.  
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що  факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу  поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі  сукупності доказів, які досліджені та оцінені судом  за внутрішнім переконанням. 
Апеляційний суд, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, вважає за належне повторно дослідити наявні в матеріалах справи докази. 
Так, перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо його невинуватості, апеляційний суд виходить із сукупності досліджених наявних в матеріалах провадження доказів. 
Апеляційний суд вважає, що матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу, під час з`ясування фактичних обставин щодо особи, яка керувала транспортним засобом, пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до приписів Інструкції, оформлення адміністративних матеріалів та складання протоколу про адміністративне правопорушення. Матеріали провадження також не містять даних щодо оскарження неправомірності дій патрульних поліцейських, перевищення останніми службових повноважень, тощо ОСОБА_1 , його захисником, як і не містять документарного підтвердження результатів такого оскарження. 
Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту не заперечує факту керування транспортним засобом та  мотивує неправильність судового  посилається виключно на порушенням процедури огляду на стан сп`яніння, складання адміністративних матеріалів, невручення копії протоколу щодо нього, а отже і не пред`явлення адміністративного звинувачення. 
Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апелянта з приводу неналежності та недопустимості як доказу протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 не підписував жодних документів та не має поняття, хто підписувався в відповідних графах протоколу про адміністративне правопорушення, що ОСОБА_1 не було вручено копії протоколу щодо нього і тому фактично не пред`явлено адміністративне звинувачення, що є процесуальною перешкодою для притягнення його до адміністративної відповідальності, з огляду на їх голослівність, необґрунтованість та наступне.
За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати  відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.
Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
За змістом ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, звинувачується у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмові від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським СРПП Коломийського РВП капралом поліції Генкулом В.І., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою та особисто ОСОБА_1 , що стверджено власноручним підписом останнього.
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Коломийському міськрайонному суді, про що свідчить його власноручний підпис у відповідних графах Протоколу.
Подія мала місце 13.07.2022 в темну пору доби (о 01 год. 20 хв). 
В протоколі не зазначені свідки, однак указано, що здійснювалась відеофіксація і диск з відеозаписами додається до протоколу.
В протоколі у графі для пояснень по суті порушення ОСОБА_1 зазначив, що (цитую): «Під`їхав 20 метрів від медичного огляду відмовився», що свідчить і про визнання факту керування особою транспортним засобом і відмову від огляду на стан сп`яніння.
В водія ОСОБА_1 , згідно даних протоколу, було тимчасово вилучено посвідчення водія № НОМЕР_2 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_3 . Транспортний засіб доставлено на майданчик тимчасового затримання, що узгоджується з даними Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 13.07.2022 (а.с. 6).
На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 був під власноручний підпис ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення.  
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що подія мала місце 13.07.2022, а вже 28.07.2022 ОСОБА_1 скористався своїм правом на професійну правову допомогу та уклав Договір про надання правової допомоги з адвокатом Ломничуком Ю.Ю. (а.с. 17).
Апеляційний суд вважає, що зміст висунутого обвинувачення було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення в сукупності з даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння та власноручними підписами особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності і яка добровільно відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, а також іншими даними, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності.
Належних та допустимих доказів фальшування даних протоколу про адміністративне правопорушення (підписів ОСОБА_1 ), в тому числі і оскарження незаконних дій працівників поліції, порушень складання адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 , тощо суду не надано. 
Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП, а доводи ОСОБА_1 про те, що він не підписував жодних документів та не має поняття, хто підписувався в відповідних графах протоколу про адміністративне правопорушення, що ОСОБА_1 не було вручено копії протоколу щодо нього повністю спростовуються матеріалами справи, зокрема його власноручними підписами та поясненням по суті правопорушенні у відповідній графі протоколу.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення працівники поліції підробили підписи ОСОБА_1 з метою безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки вони носять голослівний бездоказовий і непослідовний характер та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Апеляційний суд наголошує, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства у зв`язку з чим доводи апелянта про фальшування матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення  можуть бути належним чином перевірені тільки в межах відповідного кримінального провадження, оскільки свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Результати такого провадження можуть бути правовою підставою для перегляду рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не оспорював чинність протоколу про адміністративне правопорушення як доказу в момент його підписання, не надав відповідні пояснення щодо неправомірності дій працівників поліції у відповідній графі протоколу, не вказував на такі недоліки як на підставу своєї невинуватості в суді першої інтонації. Дані з цього приводу апеляційному суду не представлено.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_1 підтверджується власноручно написаними в протоколі про адміністративне правопорушення поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, що він дійсно керував транспортним засобом та від проходження медичного огляду відмовився, оскільки прямо вказує на те, що після повідомлення правопорушнику про зміст висунутого йому обвинувачення, останній не змінив свого психологічного ставлення щодо необхідності проходження огляду на стан сп`яніння та повністю підтвердив свою відмову проходити огляд на стан сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що власноручний підпис ОСОБА_1 в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів в якому зазначено про те, що такий огляд не поводився, додатково підтверджує відмову водія транспортного засобу проходити такий огляд. 
Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вбачається, що ОСОБА_1   керував транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук, почервоніння сітківки очей та  від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився.
Апеляційний суд  вважає, що сам факт не проведення огляду на стан сп`яніння,  за наявності  певних ознак перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, які належним чином зафіксовані сукупністю належних та допустимих доказів, вказує на те, що такий огляд не було проведено саме у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу проходити такий огляд. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не заперечується наявність у водія транспортного засобу певних ознак алкогольного сп`яніння, вимога поліцейських про проведення такого огляду у встановленому законом порядку, однак не зазначаються причини, які не дозволили провести такий огляд. 
Разом з тим, судом першої інстанції обґрунтовано було встановлено, що за наявності певних ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу ОСОБА_1 , які були належним чином зафіксовані у відповідних процесуальних документах, огляд на стан сп`яніння не проводився саме у зв`язку із відмовою водія виконувати вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі і факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу  поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом  за внутрішнім переконанням. 
Перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних та допустимих доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та факт відмови останнього пройти відповідний огляд на стан сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає доведеним те, що водій ОСОБА_1 13 липня 2022 року о 01 год 10 хв в селищі Печеніжин, по вул. О. Кобилянської Коломийського району керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя та сітківки очей), однак на законну вимогу патрульних поліцейських відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, ствердивши відмову власноручними поясненнями в відповідній графі протоколу та підписом. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що обране судом першої інтонації адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої воно є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами, оскільки при накладенні стягнення  судом першої інстанції було вірно враховано характер вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь вини ОСОБА_1 , який до адміністративної відповідальності притягується вперше. 
З огляду на наведене  підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд , -

                                                    п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Ломничука Ю.Ю., що діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                      О.П. Васильєв