УХВАЛА

19 січня 2023 року 
м. Київ
справа № 280/12090/21
адміністративне провадження № К/990/1910/23
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури, в якому, уточнивши позовні вимоги, просила суд: визнати протиправним і скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13 вересня 2021 року №23 (далі - П`ятнадцята кадрова комісія) про невключення її до графіку складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; визнати протиправним і скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13 вересня 2021 року №36 про неуспішне проходження нею атестації; визнати протиправним і скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13 вересня 2021 року №323 про неуспішне проходження нею атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; визнати протиправним та скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №1486к від 03 листопада 2021 року про звільнення її з посади прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури та з органів прокуратури області з 04 листопада 2021 року; поновити на займаній посаді або на посаді з рівнозначними умовами, функціями та повноваженнями в органах Запорізької обласної прокуратури та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13 вересня 2021 року №323 про неуспішне проходження прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_2 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури  від 03  листопада 2021 року №1486к про звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури з 04  листопада 2021 року. Поновлено позивача на посаді прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області та в органах Запорізької обласної прокуратури з 05 листопада 2021  року. Стягнуто із Запорізької обласної опрокуратури на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 листопада 2021 року по 08 серпня 2022 року в розмірі 71354,03 грн, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. В іншій частині позову відмовлено. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено в позові.
11 січня 2023 року ОСОБА_2 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року. Заявник, посилаючись на положення пунктів 1,2 частини четвертої статті 328 КАС України і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, за наявності іншого рішення попередньої комісії про допуск його до повторної здачі іспиту та звільнення прокурора з цих підстав з органів прокуратури.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328    цього Кодексу підстави (підстав). 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
У касаційній скарзі підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначила, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків Верховного Суду, сформованих у справах №№240/532/20 492/446/15-а, 812/292/18, 640/1218/20, 260/2586/20, 821/3514/15 та 140/7518/21. Проте щодо якої норми такі висновки сформовано ОСОБА_2 не указала.
Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.
Перевіряючи доводи заявника щодо неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, Верховним Судом установлено, що ОСОБА_2 лише наводить приклади справ, розглянутих Верховним Судом, проте лише указує про  загальні висловлювання Суду щодо окремих складових принципу верховенства права, не зазначаючи конкретно норми права, щодо якої сформовано висновок Верховного Суду, належний, на її думку, до застосування до спірних правовідносин.
Наступною підставою касаційного оскарження судового рішення ОСОБА_2 указала необхідність відступлення від висновку Верховного Суду у справі №600/6322/21-а, застосованого  судом апеляційної інстанції у цій справі.
Верховний Суд зазначає, що оскарження судового рішення з підстав необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції полягає у аналізі аргументів Верховного Суду, що стали підставою для такого висновку та викладення обґрунтування щодо іншого підходу до застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах.
Проте заявник касаційної скарги фактично не погоджується з позицією суду апеляційної інстанції та не наводить вмотивованих аргументів щодо застосування норми права, відмінного ніж у постанові Верховного Суду у справі №600/6322/21-а. Так, аргументи касаційної скарги зводяться до наведення норм законодавства, часткового опису обставин справи, цитат з рішень Європейського суду з прав людини, з посиланням на правові принципи належного урядування та юридичної визначеності. Такі мотиви мають суб`єктивний характер та свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Суд указує, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
Верховний Суд також відхиляє аргументи заявника щодо доказів, з посиланням на приписи статей 78 (підстави звільнення від доказування), 90 (оцінка доказів) КАС України на які він послався, як на підставу оскарження судових рішень, оскільки ці норми КАС України не відносяться до виключних підстав, за яких судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_2 не виклала передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржені судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пунктів 1,2 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Лише загальні посилання на висновок Верховного Суду або необхідність відступлення від нього, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права та дотримання всіх умов касаційного оскарження не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1.  Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.      
Суддя                                                                                                                         С.А. Уханенко