Номер провадження: 33/813/266/23
Номер справи місцевого суду: 499/804/22 
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І. В. 
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М.,
при секретарі Нечитайло А.Ю.,
переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, - 
В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №127966, ОСОБА_2 05 жовтня 2022 року о 11.20 год в АДРЕСА_1 , проявляла хуліганські дії відносно громадянки ОСОБА_1 , а саме виражалася грубою нецензурною лайкою, за що передбачена відповідальність за ст. 173 КУпАП (а.с. 6).
Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
20 січня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року, в якій зазначає, що постанова є незаконною, необґрунтованою та винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому просить її скасувати та ухвалити нову постанову якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (а.с. 29-38).
Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Іванівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року, мотивуючи тим, що в судовому засіданні під час розгляду справи вона присутня не була, та лише 10 січня 2023 року вона ознайомилась із матеріалами даної справи та отримала копію оскаржуваної постанови суду, про що міститься відмітка в матеріалах справи.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Враховуючи те, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладенні у клопотанні доводи, а також для забезпечення права особи на доступ до правосуддя, вважаю за можливе визнати причини пропущеного строку поважними та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Іванівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року.
20 лютого 2023 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.
ОСОБА_2 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилась, про розгляд справи сповіщалась належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надходило. 
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідності та особи, яка подала апеляційну скаргу, на підставі доводів, викладених в апеляційній скарзі, а також доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення.
Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 173 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» дрібне хуліганство – це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке не супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій.
Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, під якою необхідно розуміти найбільш цинічні лайки, що належать, як правило, до сфери статевих відносин, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності. Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язаній манері. Для всіх випадків дрібного хуліганства характерним є ігнорування волі та бажання оточення, прагнення нав`язати свою волю, а точніше свавілля.
Закриваючи провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП, за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 , а лише врахував пояснення ОСОБА_2 , з огляду на наступне.
Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справи Конвенцію про захист прав і основоположних свобод і протоколів до неї, та практику Європейського суду з прав людини і Європейської комісії з прав людини, як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №127966, ОСОБА_2 05 жовтня 2022 року о 11.20 год в АДРЕСА_1 , проявляла хуліганські дії відносно громадянки ОСОБА_1 , а саме виражалася грубою нецензурною лайкою.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, за відсутності будь-яких інших доказів також не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.
Так, окрім протоколу про адміністративне правопорушення в матеріалах справи також наявні письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..
Згідно пояснень ОСОБА_2 від 05.10.2022, в яких вона вказала, що вона 05 жовтня 2022 року о 11.20 год вийшла на вулицю де під час розмови з дільничним ОСОБА_3 була сусідка, ОСОБА_2 погодилась, що висловлювалась в бік сусідки не цензурною лайкою пів року тому (а.с. 5).
Також матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 під час розгляду справи свою винну в інкримінованому їй адміністративному правопорушенні не визнала, вказала, що має конфлікти із сусідкою, однак висловлювалась нецензурною лайкою у відповідь на образи в свою сторону ще пів року тому (а.с. 15).
Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , вона 05 жовтня 2022 року приблизно о 11.20 год. знаходилась по місцю свого мешкання. А її сусідка ОСОБА_2 висловлювалась в її бік грубою нецензурною лайкою у присутності дільничного офіцера ОСОБА_4 , чим порушила її спокій і громадський порядок. Також ОСОБА_1 вказала, що на неодноразові звернення до ОСОБА_2 не гнати худобу біля її дому, постійно чує в свій бік грубу нецензурну лайку (а.с. 7).
На підставі викладеного вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дали суперечливі пояснення щодо подій, які відбувались 05 жовтня 2022 року приблизно о 11.20 год. в с. Михайлопіль по вул. Садовій, Березівського району, Одеської області.
Апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення ВАВ №127966 від 05.10.2022, який сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, та письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які суперечать один одному, відсутні будь-які інші докази.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.
Таким чином, посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги її пояснення, а врахував лише пояснення ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження, оскільки дослідивши наявні в матеріалах справи письмові пояснення ОСОБА_1 , суд всебічно, повно і об`єктивно оцінив їх в сукупності з іншими доказами, та врахував, що жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Апеляційний суд також критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не повідомив ОСОБА_1 про розгляд справи та не допитав її як потерпілу, порушив її право брати участь в судовому розгляді справи, та те, що суд не допитав як свідка працівника поліції ОСОБА_4 , оскільки чинними вимогами КУпАП передбачено право, а не обов`язок для суду, під час розгляду справи, викликати в судове засідання потерпілих чи свідків. Суд вирішує це питання, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а оскільки, в матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_1 , суд не визнав це за необхідне.
Згідно ст. 269 КУпАП, потерпілий має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися правовою допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, оскаржувати постанову по справі про адміністративне правопорушення. Потерпілого може бути опитано як свідка відповідно до статті 272 цього Кодексу.
Як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі ( ч. 1 ст. 272 КУпАП).
Апеляційний суд також враховує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
В справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Беручи до уваги принципи верховенства права, практику ЄСПЛ про поширення основ кримінального процесу на окремі процесуальні особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, слід констатувати, що суд при розгляді таких справ має бути неупередженим, не відступати від принципу змагальності сторін, не може з власної ініціативи збирати чи уточняти докази.
Виклик працівника поліції ОСОБА_4 до суду для допиту як свідка, без клопотання про це будь кого із учасників справи, може бути розцінений як прояв упередженості судді, порушенням принципу змагальності сторін й права особи на справедливий суд, передбачений ст. 6 п. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд не може з власної ініціативи збирати докази.
Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що винна ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достовірними доказами, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Іванівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Іванівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький