Номер провадження: 22-ц/813/2695/23 
Справа № 501/2508/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов  В. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку регресу, - 

                                        В С Т А Н О В И В: 

У липні 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області до ОСОБА_2 з позовною заявою про відшкодування збитків в порядку регресу.
Позов мотивований тим, що 06.02.2020 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 102347336-02-06-01, пов`язаний з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу «GEEIY», д/н НОМЕР_1 .
25.08.2020 року приблизно о 17 год. 55 хв., по вул. 1 Травня, 42, м. Чорноморськ, Одеської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю мопеда «YAMAHA», під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «GEEIY», д/н НОМЕР_1 , в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки. Факт ДТП 25.08.2020 року був визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, та було зроблено розрахунок страхового відшкодування на користь потерпілого у сумі 8 321,29 грн., з врахуванням розміру франшизи згідно умов договору страхування. За заявою потерпілого та виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору добровільного страхування на підставі страхового акту № 2052078-1 від 14.09.2020 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило зазначену суму страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 25585 від 14.09.2020 року. За повідомленням НП у водія ОСОБА_2 на момент ДТП був відсутній поліс обов`язкового страхування. Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 25.09.2020 року по справі № 501/2970/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 8 321,29 грн., заподіяну відповідачем ОСОБА_2 внаслідок ДТП 25.08.2020 року, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення вказаної суми виплаченого страхового відшкодування.
22.02.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір №22/02/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Так ФОП ОСОБА_1 отримав, в тому числі, право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування №10237336-02-06-01 від 06.02.2020 року.
З метою досудового врегулювання спору ФОП ОСОБА_1 направив відповідачу Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу від 15.03.2021 року. Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість не погасив, позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом. Крім того, позивач зазначив про користування ним під час розгляду справи послугами адвоката та надав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікував понести, у зв`язку з розглядом справи. 
На підставі викладеного, позивач просив суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завданні збитки в порядку регресу у розмірі 8 321,29 грн.; витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 908 грн.; витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 8 197,80 грн. 
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2021 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП  ОСОБА_1 завданні збитки в порядку регресу у розмірі: 8 321,29 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП  ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 454,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2021 року скасувати в частині часткового стягнення сплаченого судового збору та відмови в задоволенні витрат на правову (правничу) допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі вимоги щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору та понесених витрат на правову (правничу) допомогу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач підтвердив документально розмір понесених ним витрат, пов`язаних з судовим розглядом справи, зокрема витрат на правничу допомогу, а з боку відповідача жодних заперечень проти розміру витрат на правову допомогу до суду не надходило.
Таким чином, вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розподілу судових витрат, що понесені в суді першої інстанції. 
Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, та вказує, що під час судового розгляду в суді першої інстанції ним подавались заява про визнання позову в частині стягнення збитків, завданих в порядку регресу у розмірі 8 321,29 грн., та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що також направлялись на електронну пошту позивача. Щодо витрат на правову допомогу, то відповідач зазначає, що такі витрати позивача у розмірі 8 197,80 грн. є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг. Відповідач стверджує з посиланням на дані з веб-сайту «Судова влада України», що адвокат Свиридов С.В. надає послуги ФОП ОСОБА_1 в інших аналогічних справах, яких в реєстрі понад п`ятдесят та в яких вже сформовані правові позиції суду. Крім того, відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських об`єднань, ОСОБА_1 є засновником Адвокатського об`єднання «Адвокатус», від імені якого адвокат Свиридов С.В. надає правову допомогу ФОП ОСОБА_1 , а згідно інформації Національної асоціації адвокатів України Войтюк О.В. є діючим адвокатом. За таких підстав відповідач вважає, що ФОП ОСОБА_1 намагається отримати неправомірну вигоду у вигляді витрат на правову допомогу. Отже, на думку відповідача, покладання судових витрат на відповідача є неправильним і несправедливим, і відповідач вважає, що відшкодування ним витрат на правничу допомогу можливе в обсязі 1000 грн. 
У відповіді на відзив, поданої до суду ФОП ОСОБА_1 , апелянт зазначає, що відповідач, відправляючи документи на електронні пошти, ігнорує вимоги щодо необхідності скріплення електронним цифровим підписом документів, що надсилаються до суду в електронній формі. Стосовно заперечень розміру витрат на правову допомогу та їхнього зменшення до 1000,00 грн. апелянт вказує, що чинне законодавство не встановлює жодного обмеження на право особи звертатися за правовою (правничою) допомогою до іншої особи, з якою вона є взаємопов`язана. Також законодавство жодним чином не зобов`язує особу, яка є фахівцем фінансистом, здійснювати представництво своїх інтересів в суді самостійно. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Дана справа за ціною позову, меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно зі ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду апеляційним судом без виклику її учасників.
Як встановлено ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Слід зазначити, що з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судовим запитом від 24.11.2022 року апеляційний суд витребував від Іллічівського міського суду Одеської області заяву про долучення документів, що надійшла від відповідача ОСОБА_2 та зареєстрована в суді 13.12.2021 року за № 21055/21-Вх, оскільки матеріали справи у паперовій формі не містять такої заяви, а дослідженням обліково-статичної картки на цивільну справу № 501/2508/21 у автоматизованій системі документообігу суду встановлено надходження до місцевого суду відповідної заяви.
19.12.2022 року, через засоби електронного зв`язку, та 03.01.2023 року, через засоби поштового зв`язку, від Іллічівського міського суду Одеської області надійшла відповідь на судовий запит від 24.11.2022 року разом з заявою ОСОБА_2 від 13.12.2021 року за вхідним номером № 21055/21-Вх.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.
Матеріалами справи встановлено наступне. 
У липні 2021 року, через засоби поштового зв`язку, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 8 321,29 грн. Дана позовна заява підписана ФОП ОСОБА_1 та його адвокатом Свиридовим С.В., повноваження якого підтвердженні ордером серії КВ № 432350 від 23.07.2021 року. До вказаної позовної заяви додані відповідні докази у справі.
На виконання п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач зазначив в позовній заяві про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розмір судових витрат за розрахунками позивача склав 9 105,80 грн., що складається із 908 грн. судового збору за подання позовної заяви та 8 197,80 грн. витрат на оплату правової (правничої) допомоги адвоката.
На підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції позивач додав до суду копію інформаційної довідки з карткового рахунку про сплату судового збору до Іллічівського міського суду Одеської області за позовом ФОП ОСОБА_1 у сумі 908 грн. (а. с. 5).
З метою підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу позивачем разом із позовною заявою було надано:
- копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 1818 від 25.05.2021 року, укладений між АО «Адвокатус» в особі голови Самойленко П.М. та ФОП ОСОБА_1 ;
- копію додаткової угоди №1 акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 1818 від 25.05.2021 року, що укладена між АО «Адвокатус» в особі голови Самойленко П.М. та ФОП ОСОБА_1 .
Дана додаткова угода визначає порядок оплати правової (правничої) допомоги (гонорару) адвокату за надання правової (правничої) допомоги у спорі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 збитків в порядку регресу за договором страхування № 10237336-02-06-01 від 06.02.2020 року. Вартість послуг за цим договором за надання правової (правничої) допомоги склала всього 8 197,80 грн.;
- копію інформаційної довідки з карткового рахунку та меморіального ордеру № 7511484611 від 26.05.2021 року про сплату на користь АО «Адвокатус» згідно додаткової угоди №1 акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 1818 від 25.05.2021 року коштів у розмірі 8 197,80 грн.;
- документи, які підтверджують повноваження представника з надання правової (правничої) допомоги: ордер серії КВ № 432350 від 23.07.2021 року, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції проведено судові засідання 28.09.2021 року, 09.11.2021 року, 13.12.2021 року. Судові засідання проводились за відсутності сторін. Справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без виклику та повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. 
26.11.2021 року адвокат Свиридов С.В., діючи в інтересах ФОП ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд», надав до місцевого суду заяву про розгляд справи у відсутності учасника справи. 
13.12.2021 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з заявою про визнання позову в частині стягнення з нього збитків в порядку регресу, а також погодився зі стягненням з нього відповідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України 454 грн. судового збору. Щодо витрат на правову допомогу, відповідач надав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому зазначив, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їх розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Відповідач наголосив, що за інформацією, що наявна на веб-сайті «Судова влада України», адвокат Свиридов С.В. представляє інтереси ФОП ОСОБА_1 в понад п`ятдесят інших аналогічних справах, в яких вже сформовані правові позиції суду, тому на думку відповідача, витрати адвоката позивачем завищено. Крім того відповідач повідомив, що не має постійного місця роботи, вважав, відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу можливе в обсязі 1000 грн. 
Розглядаючи вказану справу, колегія суддів виходить з наступного.
Системний аналіз ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України наводить на висновок, що кожному гарантується його право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та/або інтересів.
Пункт 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства визначає принципи справедливості, добросовісності та розумності. Зокрема, принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Дії учасників цивільних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Відповідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. 
Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Положеннями ст. 137 ЦПК України врегульовані питання щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Так, цією статтею встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Відповідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21).
Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2019 року по справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року по справі № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких підстав, з урахуванням визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього на користь позивача збитків в порядку регресу, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у сумі 454 грн., що складає 50 відсотків від сплаченого судового збору при поданні позову. 
Між тим, в порушення вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, за умови визнання відповідачем позову, місцевий суд у своєму рішенні по суті позовних вимог не вирішив питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за необхідне в цій частині судове рішення скасувати та здійснити розподіл судового збору між сторонами відповідно до положень ст. 141, 142 ЦПК України. 
Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, то апеляційний суд виходить із наступного. 
Позивач у справі просив суд стягнути на його користь з відповідача судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу адвоката. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заперечував проти стягнення з нього на користь позивача витрат на правову (правничу) допомогу адвоката у розмірі 8 197,80 грн., вказавши, зокрема про можливе відшкодування таких витрат у розмірі 1000 грн. 
Згідно ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Апеляційним судом здійснено перевірку доводів відповідача, викладених в клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, та згідно інформації веб-сайту «Єдиний державний реєстр судових рішень» встановлено наявність значної кількості судових рішень, що ухвалені по суті позовних вимог, пред`явлених ФОП ОСОБА_1 до фізичних осіб про відшкодування збитків в порядку регресу. 
Щодо посилань відповідача про його фінансовий стан та непомірність для нього зазначеної суми витрат на правничу допомогу адвоката, то такі посилання, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів про майновий стан відповідача, не можуть бути враховані судом. 
Отже, з огляду на викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, приймаючи до уваги подання відповідачем заяви про визнання позову та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 4 098,90 грн., що узгоджується зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. 
З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду в частині відшкодування судових витрат, що складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу, підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення в цій частині.
Щодо розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.
За подання апеляційної скарги апелянтом сплачено судовий збір 1 362 грн.
Проте, п. 22 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначає, що у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.
Отже, вбачається, що апелянт, у зв`язку оскарження ним судового рішення лише в частині розподілу судових витрат, звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги до апеляційного суду, у зв`язку з чим такий судовий збір у суді апеляційної інстанції розподілу між сторонами не підлягає. 
Сума судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн., як зайве сплачена, може бути повернута за заявою платника судового збору в порядку Закону України «Про судовий збір».
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, апеляційний суд -

                                       П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2021 року в частині розподілу судових витрат між сторонами та стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми сплаченого судового збору в розмірі 454,00 грн. – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення. 
Повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) з державного бюджету України 50 відсотків судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривень 00 копійок), сплаченого 23.07.2021 року при поданні позову за реквізитами: отримувач коштів - ГУК в Од.обл./м.Чорноморськ/22030101; код отримувача - 37607526; банк отримувача - Казначейство України(ел. адм. подат.); призначення платежу - *;101; НОМЕР_2 ;Судовий збір за позовом ФОП ОСОБА_1 ; Іллічівський міський суд Одеської області.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) суму витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 4 098,90 грн. (чотири тисячі дев`яносто вісім гривень 90 копійок).
В іншій частині рішення – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений: 17.01.2023 року. 

Головуючий                                                         О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                 А.П. Заїкін 

                                                                       О.В. Князюк