УХВАЛА

29 вересня 2022 року 
м. Київ

Справа № 17-14-01/1494(707/2918/21) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 
Банаська О. О. - головуючого, Огородніка К. М., Пєскова В. Г.
за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:
скаржника ( ОСОБА_1 ): Глущенко О. С. (в режимі відеоконференції)
відповідача (Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі відокремленого структурного підрозділу "Черкаські районні енергетичні мережі публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"):                 Головчак О. В., Забой І. Є. (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022
у складі колегії суддів: Грека Б. М. (головуючого), Остапенка О. М.,                    Полякова Б. М.
та на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.06.2022
у складі судді Дорошенко М. В.
у справі за позовом ОСОБА_1 
до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі відокремленого структурного підрозділу "Черкаські районні енергетичні мережі публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"
про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст та підстави позовної заяви 

1. ОСОБА_1 (позивач) звернулася до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"                                                                                        (далі - ПАТ "Черкасиобленерго", відповідач) про захист прав споживачів, у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення, оформлене протоколом № 389 від 11.11.2021 та стягнути                           63 658,97 грн моральної шкоди.

2. В обґрунтування підстав позову позивач посилалась на те, що:

- акт про порушення від 30.08.2021 № 001172 складено неповноважними особами зі сторони ПАТ "Черкасиобленерго";

- порушення позивача конкретно не визначене, оскільки зазначений в акті пункт 8.4.2. Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правил РРЕЕ) передбачає різний склад правопорушень;

- рішення комісії, оформлене протоколом від 11.11.2021 № 389 свідчить про кваліфікацію порушення, яке не зафіксовано в акті про порушення від 30.08.2021                          № 001172;

- індикатори дії впливу постійного (змінного) магнітного або електричного полів на лічильник не встановлювалися;

- вчинення позивачем дій, які призвели до заниження показів приладу обліку не встановлено;

- розрахунок обсягу та вартості електричної енергії, донарахований позивачу, не відповідає порядку розрахунку вартості необлікованої електричної енергії, що встановлений Правилами РРЕЕ.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

3. Відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017    № 2019-VШ з 01.01.2019 ПАТ "Черкасиобленерго" здійснює розподіл електричної енергії в межах закріпленої за ним території Черкаської області, виконує функції, має права і обов`язки оператора системи розподілу на підставі отриманої ліцензії на провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 16.11.2018 № 1447.
4. 03.10.2019 відповідно до поданої ОСОБА_1 ПАТ "Черкасиобленерго" заяви-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 03.10.2019 відповідач як оператор системи розподілу і позивач як споживач уклали між собою письмовий договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 318074 з додатками до нього (далі - Договір № 318074).

5. Відповідно до пункту 2.1 Договору № 318074 і додатку № 2 до нього оператор системи розподілу надає споживачу послуги з розподілу електричної енергії за об`єктом - житловий будинок, розташований за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Леськівська, 12 (далі - об`єкт позивача) з приєднаною і дозволеною потужністю за точкою розподілу 3,0 кВт.

6. 10.01.2020 відповідач видав позивачу технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок № 03/2020 задля збільшення величини дозволеної потужності на об`єкті позивача до 30 кВт.

7. 23.01.2020 відповідач як виконавець послуг і позивач як замовник уклали між собою письмовий договір про стандартне приєднання до електричних мереж              № 98-03/18-20 з додатками, згідно з якими до електричних мереж системи розподілу виконавця послуг, оператора малої системи розподілу або іншого власника електричних мереж (основного споживача) приєднується житловий будинок.

8. 20.05.2020 відповідач видав позивачу довідку про виконання технічних умов в частині зовнішнього електрозабезпечення № 4543/16-01-01, якою повідомив позивача про завершення робіт з приєднання до електричних мереж відповідно до договору про приєднання до електричних мереж системи розподілу                   ПАТ "Черкасиобленерго" від 23.01.2020 № 98-03/18-20 та технічних умов від 10.01.2020 № 03/2020. Також сторони підписали акт про надання відповідачем позивачу послуги з приєднання електричних мереж системи розподілу.

9. 21.05.2021 працівниками відповідача складено протокол параметризації лічильника позивача "НІК 2303", заводський номер 11996310, встановленого на об`єкті позивача за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Леськівська, 12.

10. 25.05.2021 працівниками відповідача за участю позивача на об`єкті останнього був встановлений лічильник "NІК 2303 АР6Т.1000 С11", заводський номер № 11996310, який був опломбований і переданий на збереження позивачу, про що були складені і підписані представниками відповідача і позивачем акт технічної перевірки (контрольного огляду) засобів обліку від 25.05.2020 № 318074 та акт пломбування засобів обліку від 25.05.2020.

11. Відомості про встановлення відповідачем на/у лічильнику "NІК 2303 АР6Т.1000 С11", заводський номер 11996310, який є власністю позивача, індикаторів дії впливу постійного (змінного) магнітного або електричного полів і передачу їх (індикаторів) на збереження позивачу у акті технічної перевірки (контрольного огляду) засобів обліку від 25.05.2020 № 318074 та акті пломбування засобів обліку від 25.05.2020 відсутні.

12. На/у лічильнику "NІК 2303 АР6Т.1000 С11", заводський номер 11996310 не встановлювалися індикатори дії впливу постійного (змінного) магнітного або електричного полів, оскільки таким індикатором та оптичним портом цей лічильник оснащений заводом виробником, що підтверджується технічним паспортом цього лічильника електричної енергії.

13. 30.08.2021 представники відповідача електромонтери Касько С. І., Вовк В. В. і Буша А. В. за участю позивача провели технічну перевірку (контрольний огляд) засобів обліку на об`єкті позивача, розташованому за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Леськівська, 12, в ході якої встановили таке порушення обліку електричної енергії: "Вчинено дії, що призвели до зміни (заниження) показів приладу обліку, про що свідчить фіксація індикатором, вбудованим в лічильник, впливу електричного поля. На рідкокристалічному екрані електролічильника висвічується напис "Error radio". Виявлене порушення передбачено пунктом 8.4.2 Правил РРЕЕ".

14. Згідно зі складеним комісією Товариства з обмеженою відповідальністю                               "Нік-Електроніка" актом обстеження лічильника від 06.10.2021 в ході обстеження при з`єднанні з лічильником за допомогою оптопорта у журналі подій зафіксовано два впливи електромагнітного випромінювання високої частоти (ЕМВ). В заводських умовах був здійснений один вплив електромагнітного випромінювання високої частоти силою більше 10В/м. На РКІ приладу обліку з`явився напис "Error radio" та в журналі подій зафіксовано 3-й вплив, що свідчить про коректну роботу індикатора електромагнітного випромінювання.

15. До акта обстеження лічильника від 06.10.2021 додано витяг із журналу подій, згідно із яким два перші впливи електромагнітного випромінювання високої частоти на лічильник NІК 2303 АР6Т.1000 С11 №11996310 зафіксовано 20.08.2021 протягом часу з 11:00:01 по 11:03:10 і з 11:03:51 по 11:06:54.

16. 25.10.2021 відбулося засідання комісії відповідача з розгляду акта про порушення від 30.08.2021 № 001172, яка прийняла рішення, оформлене протоколом від 25.10.2021 № 387, про перенесення засідання з розгляду цього акта про порушення у зв`язку з проведенням експертизи лічильника на 11.11.2021.

17. 11.11.2021 відбулося засідання комісії відповідача за участю позивача з розгляду акта про порушення від 30.08.2021 № 001172, про що складено протокол комісії з розгляду актів про порушення від 11.11.2021 № 389. Згідно з цим протоколом комісія, зокрема:

- визнала акт про порушення від 30.08.2021 № 001172 складеним правомірно, а споживача причетним до порушення, зазначеного в акті;

- прийняла спірне рішення про проведення розрахунку обсягу та вартості необлікованої електроенергії згідно з главою 8.4 Правил РРЕЕ (підпункт 4 пункту 8.4.2 та пункт 8.4.11) за період з 25.05.2021 по 30.08.2021 (з дня останньої технічної перевірки), виходячи з величини договірної потужності 30 кВт, та застосування відповідно до умов договору та Правил РРЕЕ відповідних режимів роботи та/або часу використання самовільного підключення згідно з розрахунком, що додається, за яким обсяг та вартість необлікованої відповідачем електричної енергії складає: 11 257 кВт*год на суму 45 658,97 грн.

18. На підставі зазначеного рішення відповідач склав і виставив позивачу рахунок від 11.11.2021 № 318074/20 на оплату нарахованої за актом про порушення від 30.08.2021 № 001172 вартості необлікованої електроенергії на суму 45 658,97 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

19. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 02.06.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

20. Господарський суд дійшов висновку, що позивач не довів протиправності діянь відповідача, тому й немає підстав для притягнення останнього до такого виду цивільно-правової відповідальності як відшкодування позивачу моральної шкоди що є похідним від вимоги про визнання незаконним та скасування рішення комісії.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

21. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 02.06.2022 залишено без змін.

22. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання недійсним та скасування рішення комісії по розгляду акта про порушення, оформленого протоколом від 11.11.2021 № 389, а відтак і про необґрунтованість заявлених позовних вимог з огляду на таке:
- визначення комісією відповідача з розгляду актів про порушення обсягу та вартості необлікованої позивачем електричної енергії на підставі акта про порушення від 30.08.2021 № 001172 проведено відповідно до вимог пунктів 8.4.7, 8.4.8, 8.4.11 глави 8.4 розділу VIII Правил РРЕЕ, а відтак розрахунок вартості необлікованої відповідачем електричної енергії є правильним;

- твердження апелянта про відсутність конкретного визначення в акті від 30.08.2021 № 001172 порушення позивача не має значення для встановлення правильності кваліфікації виявленого порушення, оскільки зміст виявленого порушення зазначений, і такий відповідає порушенню, передбаченому у підпункті 4 пункту 8.4.2 Правил РРЕЕ;

- всі графи та рядки акта заповнено без пропусків, виправлення чи підчищення не містить, є однозначним та не допускає подвійного тлумачення, тому відсутні підстави вважати його таким, що оформлений з порушеннями, які не дозволяють його використання у якості доказу;

- рішення комісії відповідача з розгляду актів про порушення, що оформлене протоколом від 11.11.2021 № 389, ґрунтується на належно зафіксованому в акті від 30.08.2021 № 001172 порушенні - фіксації вбудованим в лічильник позивача індикатором впливу електричного поля.

23. Також судом апеляційної інстанції відхилені твердження апелянта, що акт про порушення складено неповноважними особами, оскільки саме позивач заявляв про обставину відсутності у представників оператора системи права на складення відповідного акту про порушення, а тому саме на позивача покладався обов`язок доказування цієї обставини.

24. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що Правила РРЕЕ не містять вимог щодо обов`язку зазначати в акті про порушення документи, що підтверджують повноваження осіб, які здійснюють перевірку, зокрема, посадові інструкції, докази відповідного навчання та інструктажу тощо.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

25. ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 та на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.06.2022 у справі                                                              № 17-14-01/1494(707/2918/21), в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до                                       ПАТ "Черкасиобленерго".

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

26. В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник стверджує про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та в якості підстав касаційного оскарження зазначає обставини, визначені пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи в контексті цієї підстави застосування судами попередніх інстанцій у спірних правовідносинах норми права, закріпленої в пункті 8.2.5 Правил РРЕЕ без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03.08.2021 у справі № 910/5998/20, від 21.12.2021 у справі № 917/393/21, від 17.05.2022 у справі № 910/18902/20, від 21.06.2022 у справі № 912/1133/21.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

(ПАТ "Черкасиобленерго")

27. У відзиві ПАТ "Черкасиобленерго" заперечує проти задоволення касаційної скарги, з огляду на те, що електромагнітний вплив дійсно був, відповідно, розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, сума завданих збитків по акту здійснені обґрунтовано, підтверджуються розрахунком, який проведений згідно діючих норм Правил РРЕЕ.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI "Про внесення змін до ГПК України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

29. Цим Законом від 15.01.2020 № 460-XI законодавець звузив критерії допустимості, які дозволяють звернутися до Верховного Суду з касаційною скаргою, встановивши конкретні випадки, в яких рішення судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

30. До того ж, частиною першою статті 300 ГПК України у редакції Закону від 15.01.2020 № 460-XI визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

31. Відтак, Верховний Суд саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

32. Колегія суддів наголошує на тому, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

33. Таким чином у цій справі касаційний розгляд здійснюється в межах доводів поданої касаційної скарги.

34. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;             2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

35. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

36. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження покладається на скаржника.
37. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

38. Дослідивши доводи касаційної скарги, зміст судових рішень у їх контексті та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 17-14-01/1494(707/2918/21) на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України з огляду на таке.

39. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу   судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

40. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

41. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

42. Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

43. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі                     № 233/2021/19 конкретизувала свої правові висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини" при застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), визначивши, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

44. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що:
- правовідносини розуміються як різновид передбачених юридичними нормами чи зумовлених принципами права ідеологічних суспільних відносин, що встановлюються між суб`єктами права щодо об`єктів права на підставі юридичних фактів і виражаються у взаємних правах і обов`язках цих суб`єктів (пункт 17 ухвали від 15.06.2021 у справі № 212/7466/19 (провадження                       № 14-73цс21));
- подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 у справі                № 910/24257/16; ухвала від 14.12.20218 у справі № 910/21267/16; ухвала від 20.05.2021 у справі № 904/6125/20; пункт 18 ухвали від 15.06.2021 у справі               № 212/7466/19);
- під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 60 постанови від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц; пункт 6.30 постанови від 19.05.2020 у справі № 910/719/19; постанова від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; постанова від 12.12.2018 у справі                   № 2-3007/11; пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г).

45. Отже, подібність правовідносин може мати місце не лише у разі тотожності (аналогічності), тобто ідентичності (однаковості) суб`єктного, об`єктного і змістовного критеріїв, але й також у разі їх схожості, що визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

46. При цьому, слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

47. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив, тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

48. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

49. Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

50. Таким чином наявність передумов для реалізації скаржником права ініціювати касаційний перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, перебуває в залежності від встановлення подібності таких складових елементів (критеріїв) як предмет спору (заявлених вимог), підстави позову (вимог), змісту позовних вимог, встановлених судами фактичних обставин та наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин у справі, що переглядається в касаційному порядку, та у справах за результатами перегляду яких Верховним Судом сформовано правовий висновок, про неврахування якого стверджує касатор.

51. Відмінність предмета розгляду (предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог) у справі, що переглядається в касаційному порядку, та у постановах Верховного Суду, на які посилається касатор обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв тягне за собою процесуальні наслідки встановлені статтею 296 ГПК України, а саме закриття касаційного провадження.

52. Аналіз висновків викладених в постановах Верховного Суду від 03.08.2021 у справі № 910/5998/20, від 21.12.2021 у справі № 917/393/21, від 17.05.2022 у справі № 910/18902/20, від 21.06.2022 у справі № 912/1133/21 на які посилався скаржник у касаційній скарзі як на висновки Верховного Суду, що не були враховані судом апеляційної інстанції при вирішенні спору у цій справі свідчить, що правовідносини у зазначених справах є неподібними правовідносинам, які склалися між сторонами у цій справі № 17-14-01/1494(707/2918/21), що переглядається, з огляду на таке.

53. У цій справі № 17-14-01/1494(707/2918/21), що переглядається предметом розгляду є позов про визнання незаконним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення, оформлене протоколом та стягнення моральної шкоди.

54. За змістом касаційної скарги скаржник стверджує про неврахування судами попередніх інстанцій, висновків викладених у постановах Верховного Суду від  03.08.2021 у справі № 910/5998/20, від 21.12.2021 у справі № 917/393/21, від 17.05.2022 у справі № 910/18902/20, від 21.06.2022 у справі № 912/1133/21 стосовно того, що в абзаці другому пункту 8.2.5 Правил РРЕЕ передбачено, що акт про порушення складається представниками оператора системи, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред`явлення ними службових посвідчень. Тобто в зазначеній нормі визначено вимоги, за наявності яких особа вважається представником оператора системи у розумінні Правил РРЕЕ, із повноваженнями щодо складення акта про порушення. 

55. Суд апеляційної інстанцій, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної заяви, дійшов висновку, зокрема про відхилення тверджень апелянта, що акт про порушення складено неповноважними особами, що проводять перевірку.

56. Водночас, у постановах на які зроблено посилання в касаційній скарзі лише процитовано нормативний припис стосовно повноважень представника оператора системи, але висновки Верховним Судом під час касаційного перегляду справ зроблені з урахуванням доводів касаційних скарг і змісту оскаржуваних судових рішень щодо наявності/відсутності повноважень особи/представника споживача, а саме: 

- у постанові Верховного Суду від 03.08.2021 № 910/5998/20 зазначено, що за відсутності визначення, зокрема, Правилами РРЕЕ, поняття "інша особа, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи)", наведене у підпунктах 1, 8 пункту 8.2.5 Правил РРЕЕ, такою особою слід вважати особу, яка: має доступ до електрифікованої споруди, частини електрифікованої споруди, сукупності електрифікованих споруд на одній території, що належить на праві власності або користування споживачу, або має доступ до території, на якій розміщено електрифікована споруда, частина електрифікованої споруди, сукупність електрифікованих споруд, що належить на праві власності або користування споживачу; має можливість допуску представників оператора системи до електрифікованої споруди, частини електрифікованої споруди, сукупності електрифікованих споруд на одній території, що належить на праві власності або користування споживачу, або до території, на якій розміщено електрифікована споруда, частина електрифікованої споруди, сукупність електрифікованих споруд, що належить на праві власності або користування споживачу, для проведення перевірки; таку особу встановлено за документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо цієї особи. При цьому, Правилами РРЕЕ не передбачено обов`язку зазначати у акті про порушення документ, за яким відбулось встановлення особи. Таким чином, суд касаційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Акт про порушення був оформлений у присутності та підписаний електриком (який під час проведення перевірки працював на посаді електромонтера), як іншою особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки у розумінні підпунктів 1, 8 пункту 8.2.5 Правил РРЕЕ;

- зі змісту постанови Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 917/393/21 встановлено, що доводи касаційної скарги, з-поміж іншого, зводились до відсутності повноважень на підписання акта перевірки в особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт споживача, оскільки вказана особа не є має жодного відношення до споживача. Водночас, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що фактично судами було досліджено питання щодо дотримання пункту 8.2.5 Правил РРЕЕ та обсягу повноважень ОСОБА_1, як іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки. У випадку встановлення, що вказана особа особисто була присутня при здійсненні обстеження електроустановки на об`єкті, мала доступ до приміщень позивача, а також з урахуванням наказів щодо визначення її як відповідальної особи за електрогосподарство, відсутні підстави вважати, що судами не було досліджено правомірність акта про порушення у контексті вимог пункту 8.2.5 Правил РРЕЕ. У зв`язку із цим, відсутні підстави стверджувати, що суди першої і апеляційної інстанцій не взяли до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.08.2021 у справі № 910/5998/20;

- у постанові Верховного Суду від 17.05.2022 у справі № 910/18902/20 предметом позову оператора системи до споживача була вимога щодо стягнення вартості недооблікованої електричної енергії, у задоволенні якого судами першої та апеляційної інстанції було відмовлено з огляду зокрема на те, що акт про порушення складено за відсутності представника відповідача та підписано особою, що допустила оператора системи до перевірки, водночас без зазначення представником якої підрядної організації він є. Однак, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про те, що фактично суди залишили поза увагою той факт, що акт про порушення у розумінні пункту 8.2.5 Правил РРЕЕ може бути підписаний іншою особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт споживача за умови посвідчення цієї особи. При цьому суди попередніх інстанцій належним чином: не дослідили питання щодо дотримання пункту 8.2.5 Правил РРЕЕ при складанні Акта про порушення; не перевірили обсяг повноважень Волдаєва О. І. як іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки; не встановили, чи була зазначена особа особисто присутня при здійсненні обстеження електроустановки на об`єкті, чи мала доступ до приміщень відповідача; не звернули уваги, що перевірка відбулася також за участю свідка Голод Н. Н.;

- у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 912/1133/21 доводи касаційної скарги зводились до того, що представниками оператора системи під час проведення перевірки та складення акта про порушення не була забезпечена присутність представника позивача. Натомість суд касаційної інстанції зазначив, що в акті про порушення зафіксовано відмову споживача (іншої особи, яка допустила на територію для перевірки) від підписання акта, а вказаний акт підписано п`ятьма представниками оператора системи та запрошеною незаінтересованою особою (свідком). З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскільки особа, яка була директором та підписантом від споживача на час укладення договору про постачання електричної енергії (про зміну керівника споживача не було повідомлено оператора системи) допустила представників відповідача на об`єкт (територію) підприємства, чого не може зробити неуповноважена особа, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що акт про порушення відповідає положенням Правил РРЕЕ. Так, судом касаційної інстанції зазначено, що аналіз положень Правил РРЕЕ та ККОЕЕ дає підстави дійти висновку, що представник споживача повинен бути наділений такими ж правами як і споживач. Тобто представником споживача слід вважати особу, яку споживачем, у передбаченому чинним законодавством порядку, уповноважено, крім участі в процесі контрольного огляду або технічної перевірки, вносити пояснення та зауваження до акта про порушення, викладати мотиви своєї відмови від підписання акта про порушення, підписувати акт про порушення без зауважень.

57. За таких умов, помилковими є аргументи  ОСОБА_1  щодо незастосування судами попередніх інстанцій при ухвалені оскаржуваних рішень висновків викладених у постановах Верховного Суду від  03.08.2021 у справі                                 № 910/5998/20, від 21.12.2021 у справі № 917/393/21, від 17.05.2022 у справі                                 № 910/18902/20, від 21.06.2022 у справі № 912/1133/21, оскільки вказані висновки зроблені щодо наявності/відсутності повноважень особи/представника споживача, на відміну від доводів скаржника, щодо наявності/відсутності повноважень представника оператора системи.

58. Отже, правовідносини у справах наведених скаржником та у справі, що розглядається, є неподібними, оскільки підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

59. При розгляді цієї справи Верховний Суд бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.

60. Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.

61. Крім того ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

62. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

63. Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

64. У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі ""Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

65. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

66. Верховний Суд, здійснюючи аналіз доводів касаційної скарги у співвідношенні до обраної скаржником підстави касаційного оскарження виходить з того, що останнім не аргументовано і не доводилось у касаційній скарзі того, що суди під час розгляду справи зашкодили самій суті права доступу до суду, та не обґрунтовували наявну необхідність забезпечити сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

67. Отже, Верховний Суд виходить з того, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, адже повноваження Верховного Суду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі в касаційній скарзі з огляду на підставу оскарження скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

68. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

69. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

70. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

71. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

72. Крім того, суттєвим є той факт, що застосовне національне право відповідає поняттю "законність", визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

73. Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

74. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі Monnel and Morris v. the United Kingdom", а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden").

75. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18, від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 201/2832/19, від 03.07.2019 у справі № 757/12646/16, від 28.02.2018 у справі № 909/330/16, від 01.11.2018 у справі                     № 910/18436/16, від 14.02.2018 у справі № 379/1256/15-ц, від 08.02.2018 у справі № 756/9955/16-ц та постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-197цс14.

76. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою      ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022  та на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.06.2022 у справі № 17-14-01/1494(707/2918/21) на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, позаяк після відкриття касаційного провадження судом встановлено, що висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними правовідносинам у цій справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, 296, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022  та на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.06.2022 у справі № 17-14-01/1494(707/2918/21).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. О. Банасько

Судді                                                                                                    К. М. Огороднік

                                                                                                    В. Г. Пєсков