КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи:761/29563/18 -ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9626/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
06 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
          головуючий  - Немировська О.В., 
          судді - Махлай Л.Д.,  Ящук Т.І.
розглянувши у порядку письмового  провадження   цивільну справу за  позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про стягнення страхового відшкодування
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року 
 
встановив:
у серпні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 173 951 грн. 39 коп. та судові витрати по справі, посилаючись на те, що вона 17.07.2017 уклала з відповідачем Договір добровільного страхування №310554050.17 належного їй автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 . В результаті ДТП, яка сталась 22.08.2017 належний їй автомобіль було ушкоджено, однак відповідач лише частково виплатив їй вартість відновлювального ремонту в сумі 172 669 грн. 25 коп.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року в задоволенні позову було відмовлено.
Позивач подала апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, не надано належної оцінки доказам по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, колегія дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що 17.07.2017 вона уклала з ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (назву змінено на АТ «Страхова Компанія «ІНГО») Договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №310554050.17, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , і відповідно до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 22.08.2017 сталась ДТП за участю належного їй автомобіля, яка визнана страховиком страховим випадком. На підставі п.10.24 Договору страхування страховиком прийнято рішення,  що автомобіль є знищеним, і згідно страхового акту №1582071 від 21.11.2017 їй відшкодовано 172 669 грн. 25 коп. Позивач просить стягнути з відповідача додатково 173 951 грн. 39 коп. для повного відшкодування вартості відновлювального ремонту, який становить 377 887 грн. 56 коп.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2022 року в задоволенні позову було відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, отримавши страхове відшкодування в розмірі, що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, не визнала свій автомобіль фізично знищеним. Страховик відшкодував заподіяну позивачу матеріальну шкоду в межах ліміту відповідальності за договором страхування. Позивач скористалась своїм правом на звернення до страховика, який відшкодував їй шкоду, а тому підстав для стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою на підставі ст. 1194 ЦК України немає.
Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права та не відповідає встановленим по справі обставинам.
Відповідно до чч. 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих  обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3)  які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. 
Суд першої інстанції припустився помилки, неправильно застосувавши норми матеріального права, не визначився з характером правовідносин, які виникли між сторонами, в чому полягає спір, за вирішенням якого позивач звернулась до суду та не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню в даному випадку.
Суд першої інстанції вказав, що між сторонами було укладено  17.07.2017 Договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №310554050.17, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , і відповідно до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Таким чином, відносини між сторонами виникли з приводу страхування майнових інтересів власника засобу наземного транспорту, що регулюється Законом України «Про страхування»  та положеннями Глави 67 ЦК України. 
Натомість, вирішуючи заявлений позов, суд посилався на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положення ст. 1194 ЦК України, тоді як вказана стаття  регулює відшкодування шкоди  особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність. В статті вказується, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов`язковим.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування  у передбачений договором строк.
Відповідно до  ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Відповідно до ч. 1  статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.
22.08.2017 сталась ДТП, в результаті якої автомобіль, належний позивачу, отримав механічні ушкодження. Позивач своєчасно звернулась до страховка за виплатою страхового відшкодування  і страховик визнав ДТП страховим випадком. 
Відповідач 21.11.2017 склав страховий акт №1582071  та визначив, що розмір страхового відшкодування становить 172 669 грн. 25 коп., посилаючись на те, що вартість відновлювального ремонту становить 396 812 грн. 62 коп., що перевищує 75% вартості автомобіля, яка визначена в Договорі страхування - 520 352 грн. (390 264 грн.). Страховик визначив страхове відшкодування у вказаній вище сумі з урахуванням вартості залишків - 293 000 грн., та з утриманням франшизи - 26 017 грн. 60 коп., зносу за період дії Договору страхування - 5 132 грн. 23 коп. та несплаченої частини страхового платежу - 23 532 грн. 93 коп.
Вартість відновлювального ремонту страховиком було визначено на підставі Звіту про визначення вартості відновлювального ремонту, складеного ФОП ОСОБА_2 .
При зверненні до суду позивачем було надано Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, який був виготовлений на замовлення позивача ТОВ «Агенція «Експертиза та оцінка», в якому було визначено вартість відновлювального ремонту в сумі 377 887 грн. 56 коп. 
За клопотанням позивача, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року було призначено автотоварозначу експертизу, на вирішення якої поставлено питання про визначення вартості відновлювального ремонту, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Відповідно до Висновку судової автотоварознавчої експертизи від №13-3/483 від 11.11.2019 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 на день ДТП становила 363 127 грн. 15 коп., що не перевищує 75% розміру страхової суми.
Вказаному Висновку суд першої інстанції оцінки не надав та не вказав  в рішенні, з якої причини Висновок не досліджується як доказ по справі.
В суді першої інстанції представником відповідача в червні 2019 року було заявлено клопотання про призначення по справі додаткової експертизи, в якому просив поставити на вирішення експерта питання про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням цін спеціалізованої СТО, навівши перелік таких СТО: ТОВ «Атлант-М Лепсе» та ТОВ «Автомобільний дім Атлант-М». 
В суді апеляційної інстанції відповідачем  також було заявлено клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої  поставити питання щодо вартості  відновлювального ремонту вказаного автомобіля без врахування зносу з урахуванням ціни спеціалізованої СТО.    Доводи представника відповідача щодо неправильного визначення вартості відновлювального ремонту зводяться до того, що при визначенні вартості годин ремонту було взято до розрахунку вартість за регіональними цінами, які є середньо ринковими, а за умовами Договору страхування така вартість мала визначатись на спеціалізованій СТО.
Зазначене клопотання як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, відповідач мотивує лише тим, що вартість відновлювального ремонту не була визначена в умовах спеціалізованої СТО.
Однак, як видно з матеріалів справи, експертом ОСОБА_3., яка проводила автотоварознавче дослідження, було додано Витяг з Бюлетеня автотоварознавця станом на серпень 2017 рік, в якому  містилась інформація про вартість нормо-годин: 240 грн. - в ЗАО «Автоцентр на кільцевій», 210 грн. - рекомендована вартість для автомобілів марки, зокрема «Volkswagen» зі строком експлуатації до 7 років, та 190 грн. - рекомендована вартість для автомобілів марки «Volkswagen» зі строком експлуатації понад 7 років (а/с 179 т. 1). 
Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів з цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Жодної іншої підстави, якою б відповідач обґрунтовував заявлені клопотання про необхідність призначення судової автотоварознавчої експертизи, наведено не було.
Трудомісткість ремонтно-відновлювальних робіт була визначена в умовних одиницях часу - «ОТ», при цьому 10 ОТ = 1 нормо-годині. Кількість одиниць у Звіті  від 13.03.2018, виготовленому ТОВ «Агенція «Експертиза та оцінка», була визначена в сумі 249.
Відповідно до п. 10.1 Договору страхування після одержання всіх необхідних документів рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк до 15-ти робочих днів, а виплата здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту ухвалення рішення про виплату. В пункті 10.2.3.1. Договору страхування №310554050.17 передбачено, що «Спеціалізована СТО» - в розрахунок розміру страхового відшкодування включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначаються виключно виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі спеціалізованої СТО. Спеціалізована СТО - СТО, яка належить до сервісної групи станцій технічного обслуговування та гарантійного ремонту ТЗ відповідної марки, яка заснована виробником транспортних засобів або його уповноваженим представником у відповідно до законодавства України та рекомендована страховиком для проведення відновлювального ремонту. Страхове відшкодування сплачується на рахунок СТО на проведення відновлювального ремонту.
Зазначені доводи страховика не можуть бути підставою для визнання Висновку судової автотоварознавчої експертизи неналежним доказом по справі. Вартість однієї нормо-години ремонтних робіт приймається на підставі авторизованого виконавця у разі підтвердження проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на ньому в повному обсязі. В інших випадках використовується регіональна вартість однієї нормо-години. У Звіті від 13.03.2018 виготовленому ТОВ «Агенція «Експертиза та оцінка» було визначено вартість однієї нормо-години в розмірі 210 грн.   
У Звіті, виготовленому ФОП ОСОБА_2 08.11.2017, визначено вартість однієї нормо-години також в розмірі 210 грн., при цьому кількість ОТ (10 ОТ =1 нормо-година)  була визначена в сумі 312. При  виготовленні Звіту оцінювачем використовувалась комп`ютерна програма «AUDATEX».
Відповідно до Висновку судової  авто товарознавчої експертизи №13-3/483 від 11.11.2019 вартість однієї нормо-години була визначена сумі 210 грн., а кількість одиниць базису часу ОТ була визначена в сумі 216 (10 ОТ + 1 нормо-година). При виготовленні вказаного Висновку також використовувалась комп`ютерна програма «AUDATEX».
Відповідач при визначенні вартості відновлювального ремонту посилався на Звіт, в якому також не було визначено вартість робіт в умовах спеціалізованої СТО. Різниця у вартості нормо-години ремонтних робіт навіть в разі застосування  найбільшого показника вартості робіт станом на серпень 2017 року в розмірі 240 грн. загальна вартість робіт мала б становити  5 184 грн. у порівнянні з визначеною вартістю - 4 536 грн. Таким чином, вказане не впливає на загальну вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля та  на обґрунтованість  Висновку експерта від 11.11.2019.
Оскільки страховик визначив пошкоджений автомобіль конструктивно знищеним та відмовився відшкодовувати вартість відновлювального ремонту, на користь позивача має бути стягнуто страхове відшкодування, яке становить вартість відновлювального ремонту за вирахуванням вартості франшизи та несплаченої частини страхового платежу та сплаченої частини страхового відшкодування в сумі 172 669 грн. 25 коп. 
Позивач в апеляційній скарзі заявляє вимогу про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, яка була заявлена в позовній заяві. Однак апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Оскільки за клопотанням позивача  при розгляді справи в суді першої інстанції було проведено автотоварознавчу експертизу, за результатами якої було визначено вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля в сумі 363 127 грн. 15 коп., колегія суддів виходить саме з вказаної вартості. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню сума 159 190 грн. 98 коп. (363 127 грн. 15 коп. - 2 601 грн. 76 коп. - 5 132 грн. 23 коп. - 23 532 грн. 93 коп. - 172 669 грн. 25 коп.).
Судові витрати по справі суд розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідач на користь позивача витрати, які складаються з суми судового збору. Доказів на підтвердження сплати  витрат за проведення судової авто товарознавчої експертизи позивачем до матеріалів справи надано не було.  
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення  про часткове задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368,  376, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від  06 квітня   2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким  позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути на її користь з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» страхове відшкодування в сумі 159 190 грн. 98 коп. та судовий збір в сумі 3 920 грн. 81 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.
 
Головуючий
 
Судді