Справа № 308/13488/20

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2022                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника Торопова Р.-С.С. – адвоката Пуканича Е. В., представника Закарпатської митниці Зубенка І. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про порушення митних правил № 33/4806/461/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2021.
       Цією постановою:
        ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , не працюючий, визнаний винним в порушенні митних правил за ст. 471 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 (тисяча сімсот) грн. з конфіскацією в дохід держави вилученого товару, а саме: приладдя, одягу та взуття для рибальства (штани, майки, чоботи, куртки, столики, вудки та інше), загальною вагою 114 кг.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.
       З протоколу про порушення митних правил № 1694/3500/20 від 26.10.2020 та постанови судді від 07.06.2021 вбачається, що 26.10.2020 о 06 год 24 хв в зону митного контролю на ділянку «В`їзд» митного поста «Лужанка» Закарпатської митниці Держмитслужби, заїхав легковий автомобіль марки «OPEL» модель «VIVARO» реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , а також в якості пасажира слідувала громадянка України  ОСОБА_3 , що поверталися з Угорщини в Україну.
       Формою проходження митного контролю ОСОБА_1  обрав порядок проходження митного контролю по каналу «зелений коридор».
       В ході митного контролю зазначеного транспортного засобу та особистих речей громадянина  ОСОБА_1  були виявлені товари іноземного виробництва, нові, різних торгових марок, а саме: приладдя, одяг та взуття для рибальства (штани, майки, чоботи, куртки, столики, вудки та інше), загальною вагою 114 кг.
       Вищезазначений товар переміщувався у багажному відсіку та салоні транспортного засобу серед особистих речей.
       Під час усного опитування громадянин України ОСОБА_1 виявлений товар визнав своєю власністю.
       Доступ до виявленого товару нічим не утруднювався.
       
-2-

       Вартість вилученого товару згідно висновку № 1420003800-0356 від 07.12.2020 становить 218502, 51 грн.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду від 07.06.2021 скасувати та повернути йому вилучений згідно протоколу про порушення митних правил товар. В обґрунтування доводів поданої скарги вказує на те, що вилучені у нього товари, а саме: приладдя, одяг та взуття для рибальства не є товаром, ввезення якого заборонено або обмежено, а тому ці товари не підлягаю конфіскації при накладенні стягнення. Також зазначає, що на час складання протоколу про порушення митних правил питання порядку ввезення товарів на митну територію України регулювалось постановою Кабінету міністрів України № 1018 від 20.12. 2017 «Про затвердження переліку товарів, експорт та імпорт яких підлягає ліцензуванню та квот на 2018 рік» та постановою Кабінету Міністрів України № 960 від 24.10.2018 «Деякі питання проведення заходів контролю товарів, що ввозяться на митну територію України», однак у жодному з цих нормативних актів не міститься обмежень щодо ввезення приладдя, одягу та взуття для рибальства на митну територію України. Вказані товари відсутні і у переліку товарів на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборону чи обмеження, який опубліковано на офіційному сайті ДФС України. Таким чином, вважає, що суд не вправі був застосувати до нього санкцію у виді конфіскації товарів, що були предметом порушення митних правил. Вважає, що застосування конфіскації у даному випадку суперечить вимог ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає невиправданим втручання у мирне володіння майном від власника, який не вчиняв правопорушення та порушує справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і необхідними умовами захисту основоположних прав особи. Також просить врахувати і те, що суд розглянув справу у його відсутності, що суперечить вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що при розгляді справ суд не вжив достатніх заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і, як наслідок, винесення незаконної постанови. 
Будучи належними неодноразово чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того апеляційний суд враховує думку його захисника-адвоката Пуканича Е. В. про розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 , який обізнаний про день, час та місце судового розгляду. 
Заслухавши пояснення захисника-адвоката Пуканича Е. В., який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просив її задовольнити, представника Закарпатської митниці Держмитслужби Зубенка І. І., який доводи апеляційної скарги вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а постанову судді без змін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку проте, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

-3-

Як вбачається з матеріалів справи та відповідно до доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 не оспорюються висновки суду першої інстанції в частині доведеності факту вчинення порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України за обставин, викладених у протоколі про порушення митних правил і постанові судді від 07.06.2021, а також його вини у вчиненні цього порушення митних правил. Зміст апеляційної скарги дає підстави стверджувати те, що ОСОБА_1 оскаржується постанова судді  в частині накладення стягнення у виді конфіскації вилучено згідно протоколу про поршень митних правил № 1694/30500/20 від 26.10.2020 товару, а саме: приладдя, одяг та взуття для рибальства (штани, майки, чоботи, куртки, столики, вудки та інше), загальною вагою 114 кг.
       Таким чином, апеляційний суд розглядає справу у межах доводів апеляційної скарги.
       Доводи апеляційної скарги про незаконність постанови в частині накладення стягнення у виді конфіскації предметів порушення митних правил слід визнати обґрунтованими з огляду на таке. 
З диспозиції ст. 471 МК України вбачається, що відповідальність за цією нормою закону настає у випадку порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.
Санкція зазначеної норми на час ухвалення судом першої інстанції постанови від 07.06.2021 передбачала накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.
У цьому контексті апеляційний суд, враховуючи, у тому числі, зміст рішення Конституційного Суду України від 21.07.2021 у справі № 3-261/2019(5915/19), відповідно до якого абзац 2 статті 471 МК України втратив чинність, звертає увагу на таке.
З рішення Конституційного Суду України від 21.07.2021 у справі № 3-261/2019(5915/19) вбачається, що окремі положення абзацу другого статті 471 МК України, а саме: «а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
У цьому ж рішенні Суд встановив, що окремі положення абзацу другого статті 471 МК України, втрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Враховуючи наведене, вищезазначені окремі положення абз. 2 ст. 471 МК України в частині конфіскації з 21.01.2022 втратили чинність.
Таким чином, на момент розгляду справи апеляційним судом – 19.12.2022, санкція ст. 471 МК України передбачала накладення адміністративного стягнення лише у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Положеннями ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

-4-

Водночас, як зазначено у ч. 3 ст. 3 МК України, норми законів України, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.
Відповідно до ч. 1 ст. 466 МК України адміністративне стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та у порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.
З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було вчинено 26.10.2020, тобто до втрати чинності окремих положень абз. 2 ст. 471 МК України, що стосуються конфіскації товарів, які були безпосередніми предметами правопорушення.
Однак, у даному випадку, беручи до уваги положення ст. 58 Конституції України та ч. 3 ст. 3 МК України, такий вид адміністративного стягнення як конфіскація товарів, які були вилучені у ОСОБА_1 представниками митного органу, не може бути застосований, оскільки з 21.01.2022, він не передбачений санкцією ст. 471 МК України, у зв`язку з визнанням його неконституційним.
Зважаючи на вищевикладене, доводи ОСОБА_1 про незаконність судового рішення у цій частині є слушними, доцільними і такими, що знайшли своє підтвердження.
При вирішенні питання щодо накладеного адміністративного стягнення апеляційний суд виходить із положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду, які, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ, як джерело права, а також положень ст. 33 КУпАП.
У контексті цього, апеляційний суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях у справах «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 та «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Ісмаїлов проти РФ» від 06.11.2008 констатує, що втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. Держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися критерію правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного у статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказується, що ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Цей критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою (у цьому випадку – регулювання поведінки всіх громадян, які перетинають кордон, шляхом застосування стягнень (штраф та конфіскація), які є як покаранням, так і стримуванням від порушення) та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів.
Апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн без конфіскації товарів, є достатнім для запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень та матиме своєрідний профілактичний вплив у майбутньому, а також забезпечить баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту права власності особи ОСОБА_1 

-5-

На підставі наведеного, постанова суду першої інстанції у частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення підлягає до зміни, а його апеляційна скарга задоволенню.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2021, щодо   ОСОБА_4  змінити.
Виключити з резолютивної частини постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2021, щодо ОСОБА_4  посилання на конфіскацію товару: приладдя, одягу та взуття для рибальства (штани, майки, чоботи, куртки, столики, вудки та інше), загальною вагою 114 кг, які вилучені згідно протоколу про порушення митних правил № 1694/30500/20 від 26.10.2020.
Вважати ОСОБА_4  притягнутим до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України, до штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.
У решті постанову від 07.06.2020, щодо ОСОБА_4  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя