ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 175/2362/21
провадження № 51-1073км 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_6.,
суддів                                                            ОСОБА_7., ОСОБА_8.,
за участю: 
секретаря судового засідання                ОСОБА_9.,
прокурора                                                    ОСОБА_10.,
захисника                                                     ОСОБА_11. (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12. на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року за обвинуваченням 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 ), жительки 
АДРЕСА_2 ), раніше не судимої, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. 
На підставі статті 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених частиною 1, пунктом 2 частини 3 статті 76 цього Кодексу.
За вироком суду ОСОБА_1  22 квітня 2021 року о 15 год 10 хв у світлий час доби, керуючи власним технічно справним автомобілем «PEUGEOT 308», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у лівій смузі автодороги Н-08 зі сторони міста Дніпро у напрямку села Волоське, перебуваючи на території села Братського Дніпровського району Дніпропетровської області, не врахувавши значення дорожнього знаку 5.35.1 і дорожньої розмітки 1.14.3, порушила вимоги пунктів 1.3, 1.5, 12.4, 12.9 б, а також пункту 18.4 (порушення якого знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням суспільно небезпечних наслідків) Правил дорожнього руху та, перевищуючи максимально допустиму швидкість на даній ділянці дороги, допустила наїзд на пішоходів ОСОБА_2 , 29 вересня 2008 року, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які рухалися справа наліво по нерегульованому пішохідному переході за напрямком її руху. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких настала його смерть, а потерпіла ОСОБА_3 - тяжкі тілесні ушкодження.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 25 січня 2022 року залишив без змін вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_1 .
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
В обґрунтування своїх вимог стверджує, що апеляційний суд належно не перевірив доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення про безпідставне звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням. Зокрема, на переконання прокурора, під час апеляційного провадження залишено поза увагою тяжкість суспільно небезпечних наслідків, які настали від протиправних дій ОСОБА_1 , у виді смерті однієї малолітньої особи та спричинення тяжких тілесних ушкоджень іншій.
При цьому посилання апеляційного суду на щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та неумисне порушення засудженою Правил дорожнього руху не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому є безпідставними. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні підтримав вимоги касаційної скарги, просив скаргу задовольнити з підстав, зазначених у ній.
Захисник у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні касаційної скарги прокурора, а рішення суду залишити без зміни.
Від засудженої ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просить відмовити в задоволенні касаційної скарги прокурора та справу розглядати без її участі за участю її захисника.
Від потерпілої ОСОБА_4 до Суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати без її участі, касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а рішення суду - без зміни.
Від законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_5 до Суду надійшла заява, в якій він просить справу розглядати без його участі, касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а рішення суду - без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки судів про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, учасниками в касаційному порядку не оспорюються.
У ході перевірки доводів касаційної скарги прокурора, про те що апеляційний суд  залишив поза увагою тяжкість суспільно небезпечних наслідків, які настали від протиправних дій ОСОБА_1 , у виді смерті однієї малолітньої особи та спричинення тяжких тілесних ушкоджень іншій, а також необґрунтовано послався на щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та неумисне порушення засудженою Правил дорожнього руху, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
Як убачається з оскаржуваної ухвали, апеляційний суд погодився з висновками, викладеними судом першої інстанції, та дійшов висновку про правомірність застосування приписів статті 75 КК у справі.
При прийнятті судом апеляційної інстанції свого рішення було враховано відомості про ОСОБА_1 , а саме те, що вона є жінкою молодого віку, раніше не судима та вчинила злочин вперше, обтяжена соціальними зв`язками. При цьому засуджена щиросердно розкаялася, активно сприяла розкриттю злочину, добровільно відшкодовувала заподіяну шкоду, що дало суду достатньо підстав вважати, що ОСОБА_1 , незважаючи на тяжкість вчиненого злочину, може бути виправлена у разі застосування до неї інституту звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.
При цьому апеляційний суд також прийняв до уваги, що вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення, попри тяжкість наслідків, що настали, мало неумисний характер і полягало у тому, що остання не проявила достатньої обачливості і не вжила заходів для уникнення наїзду на перешкоду для руху, яку вона не могла виявити завчасно до моменту її фактичного виникнення, оскільки оглядовість була обмежена вантажним транспортним засобом, втім могла і повинна була припускати, що така перешкода може виникнути. Врахував суд також і поведінку самих постраждалих, які не вжили заходів для огляду смуги руху перед її перетинанням, в той час як інші пішоходи проявили обережність.
Також апеляційний суд послався на позицію потерпілих, які в суді апеляційної інстанції, як і у межах розгляду справи судом першої інстанції, на суворому покаранні обвинуваченої не наполягали та просили вирок суду залишити без змін.
Отже, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_1 без реального відбування покарання, зі звільненням від нього з випробуванням, з іспитовим строком.
Із наведеними апеляційним судом мотивами погоджується і колегія суддів та зазначає, що у кримінальному праві виправлення засудженого є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення.
Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.
Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним власної суспільно небезпечної дії.
При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, відповідно до якої якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення статті 75 КК, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.
Таким чином, враховуючи вищезазначене, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, при цьому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами, передбаченими статтею 438 КПК, для скасування судового рішення, колегія суддів  в справі не встановила, а тому вважає, що у задоволенні касаційної скарги прокурора слід відмовити. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК,  Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12. - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_6                                              ОСОБА_7                                             ОСОБА_8