Справа № 454/423/15                        Головуючий у 1 інстанції: Отчак Н.Я. 
Провадження № 22-ц/811/2031/22                Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,
без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 липня 2022 року у справі за позовом Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» до судді Сокальського районного суду Львівської області Струс Тетяни Василівни та Держави Україна в особі: Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Представник Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» звернувся до суду з позовом до судді Сокальського районного суду Львівської області Струс Тетяни Василівни та Держави Україна в особі: Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України та просить стягнути: з судді Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_1 - 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; з Міністерства юстиції України - 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; з Держави України в особі Державної казначейської служби України - 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову посилається на те, що суддею Сокальського районного суду Львівської області Струс Т.В. винесено ухвалу від 21.04.2017 р. про стягнення з Фермерського господарства «Бурка В.В.» 1339 грн. 80коп. судового збору, в результаті чого суддя мала намір нанести шкоду фермерському господарству в сумі 1339 грн. 80коп. Постановою Львівського апеляційного суду від 02.09.2019 р. ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21.04.2017 р. скасовано та направлено справу до суду для подальшого розгляду. Стверджує, що дії судді Сокальського районного суду Львівської області є протиправними тому, що суддя грубо порушила норми ст.ст. 40, 55,56 Конституції України, та норми ЦПК України, зловживаючи своїм службовим становищем видала для виконання явно злочинне розпорядження про стягнення судового збору, чим спричинено фермерському господарству моральну шкоду.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29 липня 2022 року в задоволенні позову Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Держави Україна в особі: Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.
Судові витрати по справі віднесено за рахунок держави.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив позивач - Фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича». Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права. Окрім цього, звертає увагу, що рішення суперечить нормам Конституції України. Стверджує, що він звільнений від доказування щодо завдання моральної шкоди, оскільки таку шкоду завдано незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень. Зазначає, що судом не було з`ясовано, 
чи Сокальський районний суд Львівської області відноситься до органів державної влади і чи він являється посадовою (службовою особою);
чи суддею Сокальського районного суду Львівської області було порушено норми Закону України «Про судовий збір», норми ЦПК України та Конституцію України.
В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 липня 2022 року та прийняти нове рішення, яким позов задоволити

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 24 листопада 2022 року, є дата складення повного судового рішення 05 грудня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Фермерського господарства «Бурка В.В.» не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 21.04.2017 р. заяву Фермерського господарства «Бурка В.В.» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 09.02.2015р. по справі №454/423/15-ц якою відмовлено у відкритті провадження в справі за позовною заявою Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Львівського окружного адміністративного суду та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, залишено без задоволення. Стягнуто з Фермерського господарства «Бурка В.В.» в дохід держави 1339 грн. 80коп. судового збору.
Постановою Львівського апеляційного суду від 02.09.2019 р. апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» задоволено частково, ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21 квітня 2017 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимогу до судді Сокальського районного суду Львівської області Струс Тетяни Василівни та Держави Україна в особі: Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, представник позивача обґрунтовує незаконними діями судді Сокальського районного суду Львівської області при розгляді цивільної справи за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Львівського окружного адміністративного суду та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, при розгляді якої, суддя грубо порушила норми ст.ст. 40, 55,56 Конституції України, та норми ЦПК України, зловживаючи своїм службовим становищем видала для виконання явно злочинне розпорядження про стягнення судового збору, чим спричинено фермерському господарству моральну шкоду.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з тих обставин, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивачем не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що діями судді Сокальського районного суду Львівської області Струс Т.В. йому було завдано моральної шкоди, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і діями судді Струс Т.В.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі.
Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК).
Як зазначено в абз. 1, 2 п. 4, абз. 1 п. 27 Постанови Пленум Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).
Статтями 77,78,79,80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів)
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається із змісту позовної заяви, представник Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» звернувся до суду з позовом до судді Сокальського районного суду Львівської області Струс Тетяни Василівни та Держави Україна в особі: Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок постановлення суддею Сокальського районного суду Львівської області незаконної ухвали, якою вирішено питання про стягнення судового збору, яку у подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ні норми Конституції України, ні вказані вище норми ЦК України, ні Закон України від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачають такої правової підстави для відшкодування юридичній особі моральної шкоди, як заподіяння шкоди внаслідок постановлення суддею (судом) незаконного судового рішення в цивільній справі, незаконність якого підтверджена судом вищестоящої інстанції при перегляді справи в апеляційному та касаційному порядку.
Твердження позивача про незаконність дій судді у цьому випадку є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому сама по собі ухвала суду апеляційної інстанції свідчить лише про допущення судом помилки при ухваленні судового рішення, а не про незаконність дій судді чи порушення останнім присяги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належно оцінивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що полягає в приниженні честі, гідності та ділової репутації внаслідок порушення норм Конституції України, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями судді Сокальського районного суду Львівської області Струс Т.В. та наслідками, зазначеними позивачем у позові.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні вказаного позову представника Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій чи відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів (суддів) при здійсненні ними своїх повноважень, гарантованих Конституцією України до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.
Сама по собі відмова у позові у справі не тягне за собою передбачену статтею 56 Конституції України відповідальність держави у вигляді відшкодування шкоди.
Враховуючи те, що суд першої інстанції повно і всебічно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Також, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про внесення до Конституційного Суду України подання щодо тлумачення ст.ст. 8, 55, 56, 124 Конституції України з підстав того, чи зобов`язані суди на підставі вказаних статтей Конституції України розглянути позов до суддів (судів) про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суддями (судами) та на підставі якого судочинства, та клопотання про внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності постанов Пленуму Верховного Суду України.
Колегія суддів вважає, що такі клопотання до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до частини шостої статті 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.
Оскільки в процесі розгляду справи апеляційним судом не встановлено обставин, визначених частиною шостою статті 10 ЦПК України, підстави для звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта у даному випадку відсутні.
Крім того в даному випадку немає підстав вважати, що норми ЦПК України, на підставі яких судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, суперечать Конституції України та є необхідність у застосуванні норм Конституції України як норм прямої дії при цьому не застосувавши норми ЦПК.
Враховуючи вказане, порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання про відмову в задоволенні позову, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» слід залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 липня 2022 року - слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича»- залишити без задоволення. 
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 липня 2022 року- залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 05 грудня 2022 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Р.П. Цяцяк