Справа № 167/408/22 	Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І. І. 	
Провадження № 22-ц/802/1034/22  Категорія: 39 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
08 грудня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Здрилюк О. І.,
з участю: 
секретаря судового засідання – Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1  про стягнення боргу кредитором спадкодавця за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 20 жовтня 2022  року,

       В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 була підписана заява б/н від 31 липня 2006 року з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим вона отримала кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Банк вказує, що позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4300,00 гривень. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, у межах встановленого кредитного ліміту.
В процесі користування кредитним рахунком позичальник не надала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, внаслідок чого за кредитним договором виникла заборгованість.
Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. При цьому, спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначено: АДРЕСА_1 .
У подальшому, на виконання вимог ст. 1281 ЦК України, банком 26 травня 2021 року було направлено претензію кредитора до Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області та 06 липня 2021 року отримано відповідь, що спадкоємці померлої ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, а спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».
Банк зазначає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять у тому числі, кредитні зобов`язання померлої позичальниці, а спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від прийняття спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме: 6 місяців від дня відкриття спадщини.
Також позивач вказує, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину і 06 серпня 2021 року спадкоємцям було направлено лист-претензію, але ніяких дій не вчинено.
Разом з тим, станом на дату смерті заборгованість спадкодавця ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором №б/н від 31 липня 2006 року становила 6279,82 гривень.
У зв`язку з наведеним банк просив суд стягнути з відповідача, як спадкоємця боржника, на користь АТ КБ «Приватбанк» вказану заборгованість та судові витрати у справі.
Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 20 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Жодних доказів того, що відповідач не мешкав разом із позичальником за адресою своєї реєстрації на момент відкриття спадщини та не прийняв спадщину, матеріали справи не містять. Факт постійного проживання разом зі спадкодавцем підтверджується відміткою у паспорті спадкоємця про місце його реєстрації, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує щодо вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Суд вийшов за межі вимог ч.ч.1,2,5 ст.12 ЦПК України, оскільки спростував доводи позивача, при тому що відповідач участі у справі не брав і будь-яких заперечень не подавав, не надав доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця за кредитом, або що існують інші спадкоємці. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено доказів, які підтверджують той факт, що відповідач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , а тому у відповідача відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора в межах успадкованого майна. 
Колегія суддів не може повністю погодитися з цим висновком суду з наступних підстав.
Судом встановлено, що 31 липня 2006 року ОСОБА_2 на підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н, отримала від АТ КБ «ПриватБанк» кредит на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на умовах, визначених сторонами в анкеті-заяві.
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом , що зазначений в анкеті-заяві, розмір якого у подальшому збільшився. 
Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих документів, у процесі користування кредитним рахунком позичальник не надала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за зобов`язанням, внаслідок чого за кредитним договором виникла заборгованість.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2  померла, що підтверджується відповідним актовим записом про смерть №2 від 22 березня 2019 року. Позивач вказує, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є її чоловік - відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначено: АДРЕСА_1 , а також є наявні відмітки про укладення між ними шлюбу (а.с.40-42).
26 травня 2021 року позивачем було направлено претензію кредитора до Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області та 06 липня 2021 отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, а спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».
З копії спадкової справи № 135/2021, заведеної Рожищенською державною нотаріальною конторою Волинської області 25 червня 2021 року, вбачається, що спадкоємці ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявами про прийняття спадщини не звертались. Спадкову справу заведено на підставі претензії кредитора.
У матеріалах справи міститься лист-претензія від 06 серпня 2021 року №SAMDN21000005786134, яка направлялася відповідачу ОСОБА_1 , з проханням погашення останнім заборгованості спадкодавця ОСОБА_2 у розмірі 6279,82 грн за кредитним договором № б/н від 31 липня 2006 року, проте претензія залишена без будь якого реагування.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов"язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та /або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред"явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред"явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред"явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину,у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. 
Тлумачення статті 1281 ЦК України свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.
Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи (пп.2.1 п.2 глави 10 розділу ІІ Порядку). Законодавство не містить будь-яких вимог до форми і змісту вимоги кредитора та не покладає на нотаріуса обов`язку перевіряти обґрунтованість вимог (залучати будь-які документи на підтвердження кредиторської заборгованості спадкодавця).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1281 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18) вказано, що: «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача».
Разом з тим, як вбачається з даної справи, цим же позивачем у 2020 році було подано позов про стягнення кредитної заборгованості до спадкодавця ОСОБА_2 .
У матеріалах справи наявна долучена позивачем копія ухвали Рожищенського районного суду Волинської області від 20 лютого 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі № 167/141/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.43).
Дана ухвала суду отримана банком 26 лютого 2020 року, що підтверджено відбитком штемпеля на копії ухвали суду. Тобто, позивач був обізнаний про смерть боржника з 26 лютого 2020 року і мав можливість вирішувати питання щодо пред"явлення вимог до спадкоємців боржника.
Разом з тим, позивач не вказує в жодному документі дату, коли саме йому стало відомо про прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_1 . 
При цьому, як вбачається з наданих суду копій паспортних даних відповідача ОСОБА_1 , ці документи із зазначенням адреси проживання спадкоємця, зі штампом, що свідчить про перебування осіб у шлюбі, були в наявності та в розпорядженні позивача з 07 травня 2019 року, про що свідчить дата на копії паспорта та підпис працівника банку, яка ці документи приймала у спадкоємця (а.с.41-42). 
Крім того, до апеляційної скарги позивач додав копію анкети-заяви спадкоємиці ОСОБА_2 від 21.06.2011 року про оформлення пенсійної та ощадної книжки у цьому ж банку, в якій нею вказано інформацію про її чоловіка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Це підтверджує той факт, що банку могло бути відомо про спадкоємця, який прийняв спадщину, вже з часу повідомлення про смерть боржниці та одержання копії ухвали суду про відмову у відкритті провадження у справі про стягнення боргу - з 26 лютого 2020 року. 
Проте, банк звернувся до нотаріуса з претензією кредитора, датованою 26.05.2021 року, лише 11.06.2021 року, що підтверджується реєстром рекомендованих поштових відправлень (а.с.44,45), тобто після спливу більше як одного року і трьох місяців. А з листом-претензією від 06 серпня 2021 року до ОСОБА_1 , вважаючи його спадкоємцем, - лише 07 вересня 2021 року (а.с.47, 48), та з даним позовом - 28 липня 2022 року .
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем пропущено визначений ст.1281 ЦК України шестимісячний строк для пред"явлення вимоги до спадкоємця боржника ОСОБА_1 , який, на думку позивача, фактично прийняв спадщину, будучи зареєстрованим за однією адресою зі спадкодавцем .
У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У справі, що переглядається апеляційний суд встановив, що після смерті боржника ОСОБА_2 банк у строк, визначений законом, невчасно пред`явив вимогу, яка залишилася без виконання, до спадкоємця боржника ОСОБА_1 та нотаріуса. 
Висновок суду першої інстанції про відмову у позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують вартість майна, одержаного у спадщину, суперечать вимогам процесуального закону та правовим позиціям Верховного Суду з цих правовідносин, оскільки суд поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.
Разом з тим, суд першої інстанції помилково не звернув уваги не те, що банк звернувся з вимогою із пропуском строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, а тому на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України у такому випадку кредитор спадкодавця позбавляється права вимоги.
Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Пунктом 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Отже, вказане порушення судом норм процесуального права є відповідно до наведених правових норм обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, оскаржуване рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовити.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.
Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 20 жовтня 2022 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді