ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2022 року          м.Дніпро         Справа №  904/2104/19
          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кузнецова В.О.,                                                                                                
суддів Чередка А.Є., Коваль Л.А.
секретар судового засідання Крицька Я.Б.,
   розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2022 у справі
за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГАРОННА", м.Київ
до боржника публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м.Кам`янське, Дніпропетровська область 
про визнання банкрутом    
ВСТАНОВИВ:
        І.  Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
          Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області  від 07.09.2022 у даній справі, зокрема, задоволено клопотання ліквідатора №01/91 від 10.05.2022 про зобов`язання Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях прийняти об`єкти державної власності, які обліковуються на балансі публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" з врахуванням уточнення № 01/142 від 30.08.2022. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях прийняти об`єкти державної власності, згідно переліку, зазначеному в ухвалі.
          Ухвала місцевого господарського суду у наведеній частині мотивована тим, що Кодекс України з процедур банкрутства є спеціальним нормативно-правовим актом, яким прямо передбачено обов`язок боржника як користувача, балансоутримувача або зберігача, повернути відповідне майно його власнику. Ліквідаційна процедура у справі обмежена строком, в той час як наявність на балансі банкрута майнових активів, які не підлягають включенню до ліквідаційної маси, перешкоджає завершенню ліквідаційної процедури у встановлені строки. 
       ІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи
        2.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
    Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях подано апеляційну скаргу, в якій заявник просить ухвалу господарського суду скасувати та постановити нове рішення про  відмову у задоволенні клопотання ліквідатора про зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях прийняти об`єкти державної власності. 
          Аргументуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що судом першої інстанції хибно ототожнено поняття власника майна та органу, уповноваженого управляти майном, у зв`язку з чим було внесено рішення зобов`язального для регіонального відділення характеру, яке суперечить нормам чинного законодавства, згідно яких регіональне відділення реалізує свої повноваження. 
           Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 05.03.2001 №357 забезпечення функцій з управління державним майном, яке у процесі приватизації не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, за територіальною ознакою - місцем розташування господарських товариств, покладено на регіональні відділення Фонду державного майна України.
          Таким чином, на думку скаржника, Фондом державного майна України на регіональні відділення покладено лише функцію з управління державним майном, натомість, право власності на вказане майно залишається за державою, зокрема за Фондом державного майна України. У регіонального відділення відсутні встановлені чинним законодавством повноваження стосовно прийняття на баланс майна яке не увійшло до статутного капіталу господарського товариства у процесі приватизації (корпоратизації) та перебуває на його балансі. 
          Заявник апеляційної скарги зазначає, що на теперішній час існують і невирішені питання стосовно деяких об`єктів державної власності, які перебувають на балансі ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", з огляду на військовий стан в країні та неможливість швидко реалізувати питання подальшого використання майна та прийняти це майно за актом приймання-передачі на баланс регіонального відділення.
          Скаржник звертає увагу, що перелік майна, яке перебуває на балансі ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", який було надано ліквідатором до клопотання про зобов`язання регіональне відділення його прийняти не співпадає з даними, які містяться в реєстрі державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", який ведеться регіональним відділенням та було долучено до матеріалів справи, зокрема наявні розбіжності між інвентарними номерами та назвами об`єктів, які зобов`язано передати регіональному відділенню. 
          В Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна у відкритому доступі інформація щодо належного власника майна, яке зобов`язано передати регіональному відділенню, однак ані судом першої інстанції ані ліквідатором в процесі розгляду клопотання  про зобов`язання регіональне відділення прийняти на свій баланс майно, яке обліковується на балансі ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" не перевірено та не прийнято дані відомості до уваги, з метою визначення належного власника спірного майна, що потягло за собою передачу майна неналежному власнику та постановлення ухвали, яку юридично неможливо виконати. 
       2.2 Доводи інших учасників справи
       У наданих поясненнях прокурор Дніпропетровської обласної прокуратури зазначає, що Кодекс України з процедур банкрутства є спеціальним нормативно-правовим актом, яким прямо передбачений обов`язок боржника як користувача, балансоутримувача або зберігача, повернути відповідне майно його власнику. 
          Ліквідаційна процедура у справі про банкрутство обмежена строком, в той час як наявність на балансі банкрута майнових активів, які не підлягають включенню до ліквідаційної маси, перешкоджає завершенню ліквідаційної процедури.      
        ІІІ. Апеляційне провадження
        3.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2022 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, повідомлено скаржника про можливість усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до апеляційного суду  докази сплати судового збору у сумі 2 481,00 грн, докази надісланні копії апеляційної скарги та доданих до неї документів на адресу учасників справи.
          На виконання вимог ухвали суду від 06.10.2022 скаржником надано докази усунення недоліків  апеляційної скарги.
          Ухвалою апеляційного господарського суду від 21.11.2022 поновлено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2022; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; призначено справу до розгляду на 08.12.2022 на 09 годин 40 хвилин. 
           08.12.2022 у судове засідання з`явилися прокурор Дніпропетровської обласної прокуратури та представник скаржника, які надали відповідні пояснення.
          Інші учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників.
          Представник ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" у поданому клопотанні просить розглянути справу за його відсутністю. 
          Колегія суддів вважає, що неявка інших учасників справи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. 
           08.12.2022 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
           3.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами
          В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа про визнання банкрутом ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат".
Постановою господарського суду від 26.01.2022 публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Сокола О.Ю.
10.05.2022 до господарського суду від ліквідатора надійшло клопотання №01/91 від 10.05.2022 про зобов`язання Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях прийняти об`єкти державної власності, які обліковуються на балансі ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", а саме: незавершене будівництво, об`єкти цивільного захисту, об`єкти нерухомого майна, рухоме майно.
          Вказане клопотання, з врахуванням уточнень від 30.08.2022 №01/142, обґрунтовано тим, що на виконання вимог частин 7,8 ст.62 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор звертався до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (надалі Фонд) із листом від  16.02.2022 №01/58 про прийняття об`єктів державної власності, яке було вручено особисто адресату 22.03.2022.
          Також, ліквідатор повторно звертався до Фонду із листом від 28.04.2022 №01/85 про прийняття об`єктів державної власності, яке було вручено  особисто адресату 02.05.2022.
Однак, ліквідатором не було отримано результатів розгляду зазначених клопотань, у зв`язку із чим, ліквідатор звернувся до суду першої інстанції із клопотанням №01/91 від 10.05.2022 про зобов`язання Фонду прийняти об`єкти державної власності, які обліковуються на балансі ПАТ “Дніпровський металургійний комбінат”.
                   3.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі
             Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані заперечення, дослідивши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.
         Положенням статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
               Предметом апеляційного перегляду є ухвала господарського суду від 07.09.2022 в частині задоволення клопотання ліквідатора №01/91 від 10.05.2022 про зобов`язання Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях прийняти об`єкти державної власності, які обліковуються на балансі ПАТ “Дніпровський металургійний комбінат”, з урахуванням уточнення №01/142 від 30.08.2022.
          Згідно з ч.1 ст.59 Кодексу України з процедур банкрутства з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.
          Відповідно до ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор, зокрема, виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута.
          Частинами 7,8 ст.62 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що майно, щодо якого боржник є користувачем, балансоутримувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.  Державне майно, яке не увійшло до статутного капіталу господарського товариства у процесі приватизації (корпоратизації) та перебуває на балансі банкрута, не включається до складу ліквідаційної маси Суб`єкт управління таким майном з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у встановлений частиною другою статті 59 цього Кодексу строк приймає рішення про подальше використання цього майна.
          Враховуючи наведене, публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат", після визнання його банкрутом, зобов`язане повернути об`єкти державної власності  їх власнику.
          Відповідно до ст.1 Закону України “Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності” цей Закон регулює відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність. Дія цього Закону поширюється на об`єкти права державної та комунальної власності, у тому числі передані в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду. Передача у державну або комунальну власність об`єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад.
          За приписами ст.2 Закону України “Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності”, об`єктами передачі відповідно до цього закону є об`єкти житлового фонду (у тому числі гуртожитки як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини) та інші об`єкти соціальної інфраструктури (навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров`я (крім санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячі оздоровчі табори), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі - підприємств) або не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.
          Передача зазначених вище об`єктів здійснюється за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій.          
          Статтею 3 Закону України “Про управління об`єктами державної власності” визначено, що об`єктами управління державної власності є державне майно, яке перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів.
          Ліквідатором визначено перелік державного майна, яке перебуває на балансі публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" і не увійшло до його статутного капіталу. 
          Відповідно до статті 1 Закону України “Про Фонд державного майна України”, пункту 1 Положення “Про регіональне відділення Фонду державного майна України” реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності віднесено до повноважень Фонду державного майна України та його регіональних відділень.
          Пунктом 2 ч.1 ст.5 Закону України “Про Фонд державного майна України” встановлено, що Фонд державного майна України приймає рішення про подальше використання державного майна (крім матеріальних носіїв секретної інформації), що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації.
          До основних завдань Фонду державного майна України належать, зокрема, управління об`єктами державної власності (п.3 ч.1 ст.4 Закону України "Про Фонд державного майна України").
          Згідно з ч.1 ст.6 Закону України "Про Фонд державного майна України" фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності. Представництва підпорядковуються регіональним відділенням. Фонд державного майна України, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації.
          Регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (ч.2 ст.6 Закону України "Про Фонд державного майна України").
          Отже, Фонд державного майна України, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації, а тому місцевий господарський суд правомірно зазначив про обґрунтованість доводів ліквідатора щодо звернення саме до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях  із вимогою прийняти відповідне майно. 
     Колегія суддів враховує, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство, він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.
          Кодекс України з процедур банкрутства є спеціальним нормативно-правовим актом, яким прямо передбачений обов`язок боржника як користувача, балансоутримувача або зберігача, повернути відповідне майно його власнику.
          Тобто, Фонд повинен прийняти спірні об`єкти державної власності від балансоутримувача в особі ліквідатора в порядку ч.7 ст.62 Кодексу України з процедур банкрутства, а вже після їх прийняття вирішувати з відповідними органами державної влади або місцевого самоврядування питання про подальше використання таких об`єктів.
          Місцевий господарський суд аргументовано звернув увагу, що ліквідаційна процедура у справі про банкрутство обмежена строком, в той час як наявність на балансі банкрута майнових активів, які не підлягають включенню до ліквідаційної маси, перешкоджає завершенню ліквідаційної процедури у встановлені строки.
          Колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на невідповідність майна, визначеного ліквідатором у поданому клопотанні, оскільки заявником не наведено жодної невідповідності та розбіжності відомостей із посиланням на конкретний порядковий або інвентарний номер майна, визначеного ліквідатором.
          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України               (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
          У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.
               3.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
       Аргументи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки вони спростовуються викладеними приписами законодавства та встановленими обставинами у справі, і не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено невірне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при розгляді справи.
       Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу України з процедур банкрутства, ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
     Частиною 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
         Наведений в частині 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (тобто відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.
      Таким чином, постанова апеляційного господарського суду, ухвалена за наслідками перегляду ухвали господарського суду про задоволення клопотання ліквідатора про зобов`язання Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях прийняти об`єкти державної власності, як обліковуються на балансі банкрута, не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
        3.5. Розподіл судових витрат.
      Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
             Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -
                                                  ПОСТАНОВИВ:
          У задоволенні апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях відмовити.
    Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2022 у справі №904/2104/19 залишити без змін.
          Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника. 
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

         Постанова складена у повному обсязі 13.12.2022.

          Головуючий суддя                                                         В.О.Кузнецов

          Судді                                                                                 А.Є.Чередко

                                                                                                   Л.А.Коваль