Справа № 466/4125/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І. 
Провадження № 22-ц/811/184/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               22 листопада 2022 року                                        м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Юзефович Ю.І.,
з участю: ОСОБА_1 , його представника – 
ОСОБА_2 , представника АТ «Універсал Банк» –
Сахабутдінова В.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 червня 2021 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічними позовами ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договорів недійсними, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договорів недійсними,

          в с т а н о в и в:
У червні 2015 року публічне акціонерне товариство (далі – ПАТ) «Універсал Банк», в подальшому, перейменоване на акціонерне товариство (далі – АТ) «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №017-2008-675 від 17.03.2008 року у розмірі 60114,68 доларів США, з яких: 490 доларів США – прострочене тіло кредиту; 53886,40 доларів США – сума дострокового стягнення кредиту; 5674,84 доларів США – проценти за користування кредитом; 63,44 доларів США – підвищені проценти.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17.03.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №017-2008-675, згідно з яким, позичальник отримав кредит в розмірі 135000 доларів США на строк до 10.03.2035 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,95% річних до введення предмету іпотеки в експлуатацію та в розмірі 12,45% річних після введення предмету іпотеки в експлуатацію. За користування кредитними коштами понад встановлений строк (або термін його погашення) встановлена процентна ставка в розмірі 38,85% річних до введення предмету іпотеки в експлуатацію та 37,35% річних після отримання правовстановлюючих документів на предмет іпотеки та надання їх кредитору. 19.05.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до цього кредитного договору.
Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_3 на підставі договору поруки №017-2008-675-Р від 17.03.2008 року, згідно з яким, поручитель взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями позичальника в повному обсязі. 19.05.2009 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки.
За умовами кредитного договору, позичальник зобов`язувався вносити щомісячні платежі відповідно до графіка погашення (додаток №2 до кредитного договору), однак, свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого допустив прострочення сплати чергових платежів, а тому позивач просив достроково стягнути всю суму кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, станом на 20.04.2015 року, з позичальника та поручителя, як із солідарних боржників.
У січні 2017 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , в якому просила: визнати недійсними кредитний договір №017-2008-675 від 17.03.2008 року та додаткову угоду №1 від 19.05.2009 року до кредитного договору; договір поруки №017-2008-675-Р від 17.03.2008 року та додаткову угоду №1 від 19.05.2009 року до договору поруки.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликалась на те, що кредитний договір та договір поруки від імені банку підписано особою, яка не мала повного обсягу цивільної дієздатності на вчинення таких дій, а також вважає, що відсутнє фактичне волевиявлення банку на укладання вказаних договорів.
У серпні 2017 року ОСОБА_1 також подав зустрічний позов до ПАТ «Універсал Банк», в якому просив визнати недійсним кредитний договір №017-2008-675 від 17.03.2008 року та додаткову угоду №1 від 19.05.2009 року до кредитного договору.
В обґрунтування заявлених вимог покликався на те, що кредитний договір необхідно визнати недійсним, оскільки він укладений в іноземній валюті, що суперечить законодавству України, та на момент його укладення була відсутня індивідуальна ліцензія Національного банку України, яка б дозволяла сторонам використовувати іноземну валюту, як засіб плати при виконанні своїх зобов`язань за кредитним договором.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 червня 2021 року позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 017-2008-675 від 17.03.2008 року у розмірі 6228,28 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 20.04.2015 року складає 130831 грн. 24 коп., та судовий збір у розмірі 378 грн. 55 коп.
В задоволенні решти вимог – відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договорів недійсними – відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договорів недійсними – відмовлено.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати в частині часткового задоволення первісного позову ПАТ «Універсал Банк» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову за безпідставністю, а також змінити мотивувальну частину даного рішення суду щодо підстав відмови в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» в цілому за безпідставністю.
Вказує, що апелянт не отримував кредиту в іноземній валюті (доларах США), а отримав його в національній валюті – гривні. Звертає увагу, що в матеріалах кредитної справи немає документального підтвердження надання банком кредиту в іноземній валюті. 
Додає, що в матеріалах кредитної справи міститься копія платіжного доручення №1 від 18.03.2008 року, якою було здійснено платіж від імені апелянта, проте, така копія не відповідає оригіналу і містить неправильні відомості щодо ідентифікаційного номера відповідача та його рахунку в банку, з якого здійснювався даний платіж. Зазначає, що оригінал вказаного документа знаходиться у нього (апелянта).
Звертає увагу, що з наявних документів можна встановити факт надання банком кредиту в національній валюті України, оскільки такі кошти були перераховані банком ДП «Інтергалбуд» ТОВ «Фірма Інтеграл», як оплата за об`єкт нерухомості.
На переконання апелянта, зазначення іноземної валюти в кредитному договорі не має жодного правового значення, оскільки правове значення має лише те, в якій валюті фактично було надано кредит. 
Зазначає, що фактично кредит було надано в національній валюті України в сумі 681750 грн., згідно з п.1.1 кредитного договору, власне, таку суму він повністю вже сплатив банку, а відтак, жодного боргу перед банком він не має, тому заявлені до нього вимоги є безпідставними в повному обсязі. 
Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги, як доказ, меморіальний ордер №0172926USD000286 від 17.03.2008 року, оскільки такий є неналежним, недостовірним та недопустимим доказом, виготовленим не 17 березня 2008 року, а, власне, вже при поданні первісного позову у червні 2015 року. 
За позицією апелянта, неналежним і недопустимим доказом є й виписка з особового рахунку, оскільки вона походить від неіснуючого меморіального ордера, про що зазначено вище. Крім того, як стверджує апелянт, виписка з особового рахунку не є первинним документом.
Вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні решти позовних вимог банку в частині непрострочених боргових зобов`язань за кредитним договором, однак, апелянт не погоджується з мотивами такої відмови, оскільки в задоволенні позову в цій частині необхідно було відмовити за безпідставністю.
Підставою для скасування та зміни рішення суду в оскаржуваній частині апелянт називає допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильних висновків суду по суті вирішення спору.
04.05.2022 року та 11.07.2022 року від АТ «Універсал Банк» надійшли письмові пояснення, в яких банк заперечує доводи та вимоги апелянта і просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
В свою чергу, АТ «Універсал Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вимог банку, в задоволенні яких було відмовлено, і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову в повному обсязі.
Однак, необхідно зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ «Універсал Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 червня 2021 року, тому апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 . 
В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у її відсутності.
Заслухавши пояснення сторони апелянта ОСОБА_1 в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони – АТ «Універсал Банк», перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 17.03.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (кредитором) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір №017-2008-675.
У пункті 1.1 кредитного договору вказано, що кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 135000 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,95% річних до введення предмету іпотеки в експлуатацію та в розмірі 12,45% річних після введення предмету іпотеки в експлуатацію (базова процентна ставка) в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.
У цьому пункті кредитного договору також зазначено, що вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 681750 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору, при цьому, сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатись в цьому договорі лише в разі, якщо сума кредиту виражена в іноземній валюті.
Згідно з пунктом 1.1.1 кредитного договору, за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни його погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 38,85% річних (підвищена процентна ставка) до введення предмету іпотеки в експлуатацію та 37,35% річних, після отримання правовстановлюючих документів на предмет іпотеки та надання їх кредитору. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника.
Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору, строк кредитування за цим договором становить період з дати надання кредитором кредиту позичальнику по «10» березня 2035 року включно.
У пункті 1.3 кредитного договору вказано цільове призначення кредиту – на придбання майна, а саме: майнові права на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .
Пунктом 1.5 кредитного договору визначено, що погашення платежів за кредитом здійснюється позичальником у валюті кредиту.
Отже, за умовами укладеного між сторонами кредитного договору, валютою кредиту визначено долари США, а тому погашення платежів за кредитом позичальник повинен здійснювати також у доларах США.
У зв`язку з цим, безпідставними є доводи апелянта про надання йому кредиту в національній валюті України (гривні) та про обов`язок повернення кредиту також в національній валюті України (гривні), оскільки це суперечить умовам кредитного договору, який оспорювався позичальником в судовому порядку, але у визнанні його недійсним судом відмовлено і рішення суду в цій частині набрало законної сили.
Та обставина, що кредитні кошти були перераховані 18.03.2008 року в безготівковому порядку на рахунок ДП «Інтергалбуд» ТОВ «Фірма Інтеграл», як оплата за об`єкт нерухомості ( АДРЕСА_3 ), в повній мірі узгоджується з умовами цільового використання кредитних коштів – на придбання майна, а саме: майнові права на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , про що вказано у пункті 1.3 кредитного договору.
19.05.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до цього кредитного договору, однак, умови додаткової угоди не стосуються змін до кредитного договору щодо визначення валюти кредиту.
Укладення цієї додаткової угоди пов`язане з отриманням позичальником правовстановлюючих документів на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_4 та, відповідно, необхідністю внесення змін до кредитного договору щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.
Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_3 на підставі договору поруки №017-2008-675-Р від 17.03.2008 року, згідно з яким, поручитель взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями позичальника в повному обсязі. 
За умовами кредитного договору (п.п.2.4, 2.5), позичальник зобов`язувався вносити щомісячні платежі відповідно до графіка погашення (додаток №2 до кредитного договору), однак, свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого допустив прострочення сплати чергових платежів. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь ПАТ «Універсал Банк» 490 доларів США простроченої заборгованості по тілу кредиту, 5674,84 доларів США процентів за користування кредитними коштами та 63,44 доларів США підвищених процентів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до поручителя ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що її порука по зобов`язаннях за кредитними договором є припиненою, і в цій частині рішення суду не оскаржується.  
Таким чином, ОСОБА_1 , підписуючи кредитний договір №017-2008-675 від 17.03.2008 року, погодився на надання і повернення кредиту в іноземній валюті, що також додатково підтверджується його заявами про реструктуризацію заборгованості, а також заявою на видачу готівки від 18.03.2008 року (оригінал заяви досліджувався в апеляційному суді на вимогу апелянта), використав одержані кредитні кошти згідно з цільовим призначенням кредиту – на оплату об`єкта нерухомості, на погашення кредиту здійснював платежі в іноземній валюті (доларах США), що підтверджується заявами на переказ готівки, а тому в колегії суддів немає підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції в оскаржуваній частині вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 02 грудня 2022 року.

Головуючий                                  С.М. Бойко 

Судді:                                                   С.М. Копняк 

                                        А.В. Ніткевич