КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №755/371/21                                                                                          головуючий у І інстанції: Арапіна Н.Є. провадження 22-ц/824/4648/2022                                                                                           доповідач: Сліпченко О.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
20 вересня 2022 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 15 вересня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК«ЄАПБ») звернулось з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 23 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та відповідачем укладено кредитний договір 0861620801/Т/973810, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі                100 000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 0,01 % річних на строк до 22 травня 2018 року. 
23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ ТОВ «ФК«ЄАПБ» було укладено договір про відступлення права вимоги №2, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника ОСОБА_1 . 
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом у зв`язку з чим станом на 31 жовтня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 130 015 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 76 671,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 25 грн., заборгованості по комісії у розмірі                   47 369 грн., нарахованого штрафу (пені) у розмірі 5 950,00 грн. 
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 130 015 грн. та витрати по сплаті судового збору.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 15 вересня 2021 року позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою.
Вважає, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи та прийшов до необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Зазначає, що матеріали справи не містять належного розрахунку суми заборгованості, що унеможливлює її стягнення.  
Крім того, зауважує, що до заборгованості віднесено комісію за обслуговування кредиту, яка нарахована за нікчемним пунктом договору.  
Вказує, що позивач звернувся із позовом поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК«ЄАПБ» вказує, що розмір заборгованості встановлений на підставі належних доказів.
Вказує, що відповідач був ознайомлений із умовами договору, а тому посилання на нікчемність пункту, щодо нарахування комісії відхиляє.
Зауважує, що строк позовної давності додатково узгоджений в договорі і становить  10 років, тому не був пропущений позивачем. 
 
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість виникла у відповідача у відповідності до укладеного договору, право вимоги за яким перейшло до позивача. 
Колегія суддів повністю погодитись з таким висновком не може з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та відповідачем укладено кредитний договір 0861620801/Т/973810, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 100000,00 грн. зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 0,01 % річних на строк до 22 травня 2018 року (а.с. 5-6, 7, 8, 9, 40-65, 66-81).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитний договір № 0861620801/Т/973810 від 23 травня 2013 року загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 31 жовтня 2019 року становить у розмірі 130 015 грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 76 671,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 25,00 грн., заборгованості по комісії у розмірі 47 369,00 грн., нарахованого штрафу (пені) у розмірі 5 950,00 грн. (а.с. 15).
27 березня 2018 року на адресу відповідача позивачем направлено повідомлення про відступлення права вимоги та про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 0861620801/Т/973810 від 23 травня 2013 року (а.с.16).
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі  або  речі,  визначені  родовими ознаками,  у  такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у  строк  та  в порядку, що встановлені договором.
 
23 березня 2018 року між ПАТ «АктаБанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем.
Матеріали справи не містять відомостей на підтвердження виконання  відповідачем зобов`язань за договором та повернення кредитних коштів позивачу. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення із відповідача заборгованості в частині тіла кредиту, процентів та штрафу, що становить 82 646 грн. (5950+25+76671).
В матеріалах справи наявна копія кредитного договору із підписом позичальника, який не визнаний недійсним, та копія платіжного доручення про перерахування коштів на рахунок відповідача відповідно до кредитного договору.
Крім того, відповідачем надано виписку по рахунку ОСОБА_1 , яка підтверджує здійснення відповідних операцій.
В матеріалах справи наявний графік платежів сплати кредиту, а тому посилання апелянта на відсутність графіку повернення коштів не відповідає дійсності.
Посилання відповідача на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 , будучи повідомленим про наявність справи, щодо стягнення з нього заборгованості, в суді першої інстанції із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності не звертався. 
При цьому, варто зауважити, що сторонами при укладенні кредитного договору додатково було погоджено в п.5.3, що строк позовної давності за даним договором становить 10 років, що свідчить про те, що позивач звернувся в межах вказаного строку.  
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що слушними є доводи апеляційної скарги з приводу нікчемності пункту договору про нарахування комісії за супроводження кредиту. 
Пунктом 2.1.2. кредитного договору укладеного між відповідачем та Банком визначено, що позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 2400 грн, яка включена до графіку платежів та розрахунку заборгованості відповідно. 
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», редакція якої діяла на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1).
Отже, встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними.
Враховуючи вищезазначені норми закону, положення пункту 2.1.2 кредитного договору щодо сплати позичальником комісії за супроводження кредиту суперечать нормам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак застосуванню не підлягають.
Отже, вимога позивача про стягнення заборгованості з комісії в сумі                                47 369 грн. задоволенню не підлягає.
 
Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення із відповідача комісії в сумі 47 369 грн., оскільки суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини справи в цій частині та не застосував норми матеріального права, які необхідно було застосувати, рішення суду в частині стягнення із відповідача заборгованості в сумі 82 646 грн., а саме за тілом кредиту у розмірі 76 6671 грн., заборгованості за процентами у розмірі 25 грн., нарахованого штрафу (пені) у розмірі                      5 950,00 грн., підлягає залишенню без змін. 
З приводу вимог апеляційної скарги, щодо стягнення із позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів зауважує, що відповідачем не було надано акти прийому-передачі робіт та послуг, що засвідчують факт надання правничої допомоги, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, документів, які підтверджують сплату, що унеможливлює розподіл вказаних сум.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2102, а відповідачем в сумі 3153 грн., що разом становить суму 5255 грн. Позов задоволено в сумі 82 646 грн. - 63,57% від позовних вимог.
Таким чином на відповідача має бути покладений судовий збір в сумі 3340,6 грн., а тому 187,6 грн. (3340,6-3153), має бути стягнено із відповідача на користь позивача, а відтак рішення місцевого суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково. 
Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 15 вересня 2021 року в частині стягнення із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: 01032, вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ) заборгованості за кредитним договором № 0861620801/Т/973810 від 23 травня 2013 року по комісії у розмірі 47 369(сорок сім тисяч триста шістдесят дев`ять) грн. та витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 102 (дві тисячі сто два) грн. - скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по комісії у розмірі 47 369 грн. - відмовити. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 187 (сто вісімдесят сім) грн. 60 коп.
Рішення місцевого суду в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором                                                  № 0861620801/Т/973810 від  23 травня 2013 року в розмірі 82 646 (вісімдесят дві тисячі шістсот сорок шість) грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі                    76 6671 грн., заборгованості за процентами у розмірі 25 грн., нарахованого штрафу (пені) у розмірі 5 950 грн. - залишити без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «20» вересня 2022 року.

О.І. Сліпченко 

Є.М. Суханова

Л.П. Сушко