ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 593/292/22	Головуючий у 1-й інстанції Крамар В. М. 	
Провадження № 22-ц/817/746/22 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 311020000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Дідух М.Є. 
та сторін: представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Дарморіс О.М., представника відповідача НУБПУ в особі ВП НУБПУ “Бережанський агротехнічний інститут” - Люпи П.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №593/292/22 за апеляційною скаргою Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року, ухвалене суддею Крамарем В.М., повний текст якого складений 14 червня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:
у березні 2022 року  ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” про 1) стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 89 364 (вісімдесят дев`ять тисяч триста шістдесят чотири) гривні 90 копійок без урахування обов`язкових платежів і зборів та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу; 2) допущення до негайного виконання рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 7 363 (сім тисяч триста шістдесят три) гривні 40 копійок без урахування обов`язкових платежів і зборів (а.с. 1-5, 22-26).
В обґрунтування вказаної заяви  ОСОБА_1  зазначила, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2021 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, визнано незаконним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” від 06 жовтня 2022 року №337-к про припинення трудового договору ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача наукової бібліотеки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” з 07 жовтня 2020 року із поновленням умов праці завідувача наукової бібліотеки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут”.
Зважаючи на те, що внаслідок незаконного звільнення вона перебувала у вимушеному прогулі з 07 жовтня 2020 року по 01 листопада 2021 року, що складає 267 робочих днів, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з того, що її середньоденний заробіток за період серпень - вересень 2020 року складає 334,70 гривні.
Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року позов — задоволено.
Стягнуто з Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” на користь ОСОБА_1   89 364 (вісімдесят дев`ять тисяч триста шістдесят чотири) гривні 90 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Стягнуто з Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” на користь  ОСОБА_1 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнуто з Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” на користь спеціального фонду Державного бюджету України, - 893 (вісімсот дев`яносто три) гривні 65 копійок судового збору (а.с. 68-69).
В апеляційній скарзі Національний університет біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” просить скасувати рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року у справі №593/292/22 повністю та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на те, що неправильно застосовано норми матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими (а.с. 75-76).
В обґрунтування апеляційної скарги НУБПУ в особі ВПНУБПУ “Бережанський агротехнічний інститут” зазначив, що суд надав перевагу одним доказам перед іншими та ігнорував доводи та посилання відповідача. Вказують, що в даному спорі позивач після незаконного звільнення не була працевлаштована і не отримувала коштів за нижче оплаченою роботою, однак, отримала кошти від центру зайнятості в сумі 56 333 гривні 35 копійок, в якому перебувала на обліку як безробітна, котрий фінансується державним бюджетом України. Таким чином, врахування в оплаті за час вимушеного прогулу допомоги по безробіттю є прерогативою суду, який розглядав спір про поновлення на роботі. Однак, судом ці доводи відхилені і це призвело до прийняття незаконного і несправедливого рішення. Також, не погоджуються із рішенням суду в частині суми витрат на правничу допомогу в розмірі 14 000 гривень.
Від представника ОСОБА_1 — адвоката Дарморіс Оксани Маркіянівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, висновки суду не суперечать матеріалам справи.
У судовому засіданні представник НУБПУ в особі ВПНУБПУ “Бережанський агротехнічний інститут” — Люпа П.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Дарморіс О.М. апеляційної скарги не визнала, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що відповідно до Наказу №337-к про припинення трудового договору від 06 жовтня 2020 року звільнено ОСОБА_1 із посади завідувачки бібліотеки, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (а.с. 9).
Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2021 року, яке залишене без змін Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, справа №593/1108/20, позов ОСОБА_1 — задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” від 03 серпня 2020 року №271-к “Про зміну істотних умов праці завідувача бібліотеки”.
Визнано незаконним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” від 06 жовтня 2020 року №337-к про припинення трудового договору ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача наукової бібліотеки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” з 07 жовтня 2020 року із поновленням умов праці завідувача наукової бібліотеки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут”.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.
Дане рішення набрало законної сили 16 лютого 2022 року.
Наказом №231-к від 18 листопада 2021 року виданого Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут”: 1) скасовано наказ від 05 жовтня 2020 року №337-к “Про припинення трудового договору ОСОБА_1 ”; 2) поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі, на посаді завідувача наукової бібліотеки з 07 жовтня 2020 року; 3) допущено ОСОБА_1 до виконання попередніх обов`язків — завідувача наукової бібліотеки з 19 листопада 2021 року (а.с. 10).
Згідно з довідкою №19 від 22 лютого 2022 року, виданої Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” про те, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період серпень 2020 року — вересень 2020 року становить 334,70 гривень (а.с. 11).
Як вказано у відповіді №15-01 від 23 лютого 2021 року Бережанської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості (Центральний апарат) Державної служби зайнятості на запит №48 від 23 лютого 2021 року проінформували, що громадянка ОСОБА_1 перебуває на обліку в пошуку роботи з 02 листопада 2020 року та отримує допомогу по безробіттю (а.с. 57).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторони визнають, те, що позивачці не було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2020 року по 01 листопада 2021 року, а також те, що середньоденний заробіток позивачки становить 334,70 гривень — суд вважає доведеними ці обставини. Зважаючи на те, що за наслідками розгляду позовної заяви позивачки про поновлення на роботі не було вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на користь позивачки має бути стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2020 року по 01 листопада 2021 року. Виходячи з того, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період серпень 2020 року - вересень 2020 року становить 334,70 гривні середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу підлягає розрахунку методом: кількість робочих днів за час вимушеного прогулу помножити на середньоденну заробітну плату, - виходячи з вказаного середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачки становить 89 364,90 гривень (267 робочих днів х 334,70 гривні/робочий день = 89 364,90 гривень). Розглядаючи посилання представника відповідача на те, що на користь позивачки може бути стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу зменшений на суму допомоги по безробіттю, суд виходить з того, що ч.3 ст.117 КЗпП України, яка діяла до 04 січня 2006 року було передбачено, що в разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Однак, Законом України “Про внесення змін до Кодексу законів про працю України” від 20 грудня 2005 року №3248-IV, який набрав законної сили в 05 січня 2006 року, вказана норма була виключена, у зв`язку з вказаним, передбачена законом підстава для зарахування суми допомоги по безробіттю в розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відпала. У зв`язку з зазначеним суд прийшов до висновку, що на користь позивачки підлягає стягненню весь середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу, без зарахування допомоги по безробіттю.
Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погодитися не може, оскільки суд вірно встановив обставини справи і правильно застосовано норми матеріального права, однак, не вірно застосував норми процесуального в частині стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).
Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.
Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.
Не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу зменшений на суму допомоги по безробіттю, з огляду на те, що ч.3 ст.117 КЗпП України, яка діяла до 04 січня 2006 року було передбачено, що в разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Однак, Законом України “Про внесення змін до Кодексу законів про працю України” від 20 грудня 2005 року №3248-IV, який набрав законної сили в 05 січня 2006 року, вказана норма була виключена, у зв`язку з вказаним, передбачена законом підстава для зарахування суми допомоги по безробіттю в розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відпала. 
Отже, Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин.
Щодо стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що слід змінити, зменшивши суму, виходячи з такого.
Згідно з ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову — на відповідача.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Так, за правилами ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.
При цьому, за змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 6 ст.137 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слід зменшити в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу з 14 000 гривень до 7 000 гривень, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт; обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову, розумність та співмірність.
Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” слід задовольнити частково, рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу — змінити, зменшивши розмір з 14 000 (чотирнадцяти тисячі) гривень до 7 000 (семи тисяч) гривень.
В решті рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача в межах ним понесених.
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України “Бережанський агротехнічний інститут” — задовольнити частково.
Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу — змінити, зменшивши розмір з 14 000 (чотирнадцяти тисячі) гривень до 7 000 (семи тисяч) гривень.
В решті рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача в межах ним понесених.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 вересня 2022 року.

Головуючий 
Судді